КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа №756/8196/22                                                       Головуючий у 1 інстанції: Диба О.В.
Провадження №22-ц/824/4909/2025                                Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
5 березня 2025 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                           Гаращенка Д.Р.
суддів                                         Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
при секретарі                                            Ганжалі С.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова Кмаміла Асіфовича, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова Кмаміла Асіфовича.
Просив визнати бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова К.А. у не розгляді заяви від 27.03.2024 про надіслання довідки про заборгованість зі сплати аліментів від 21.08.2023 та вчинення дій щодо проведення перерахунку заборгованості у відповідності до норм законодавства протиправною, а також зобов`язати державного виконавця надати відповідь на заяву від 27.03.2024.
В обґрунтування вимог скаржник посилався на те, що на виконанні в Оболонському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа виданого 22.02.2023 Оболонським районним судом м. Києва у справі №756/8196/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.09.2022 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
27.03.2024 представником боржника ОСОБА_5 подано заяву до Оболонського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про надіслання довідки про заборгованість зі сплати аліментів від 21.08.2023 та вчинення дій щодо проведення перерахунку заборгованості у відповідності до норм законодавства.
Скаржник зазначає, що жодної відповіді на вказану заяву він так і не отримав, перерахунок заборгованості державним виконавцем здійснено не було, змісту довідки йому до кінця не відомі.
На підставі викладеного боржник просить визнати бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова К.А. у не розгляді заяви від 27.03.2024 про надіслання довідки про заборгованість зі сплати аліментів від 21.08.2023 та вчинення дій щодо проведення перерахунку заборгованості у відповідності до норм законодавства протиправною, а також зобов`язати державного виконавця надати відповідь на заяву від 27.03.2024.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що державний виконавець діяв в межах повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а права боржника не порушені.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що звертаючись зі скаргою до суду апелянт просив суд зобов`язати виконавця виконати вимоги п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». 
Суд першої інстанції, в порушення вимог закону, перейняв на себе повноваження ВДВС та розглянув заяву подану виконавцю.
 Вважає, що судом першої інстанції було порушено положення ст. 264 ЦПК України так як суд вийшов за межі вимог скарги. 
 
21 січня 2025 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. 
5 березня 2025 року ОСОБА_2 подала клопотання про долучення доказів.
 
В судовому засіданні  представник апелянта адвокат Якобко О.М., підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .
Інші учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.
 
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Оболонському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа виданого 22.02.2023 Оболонським районним судом м. Києва у справі №756/8196/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.09.2022 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
В ході примусового виконання виконавчого листа, державним виконавцем були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.03.2023, про арешт майна боржника від 25.09.2023, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 25.09.2023, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 25.09.2023, про арешт майна боржника від 25.09.2023, про накладення штрафу від 13.03.2024, а також неодноразово здійснено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів.
З матеріалів виконавчого провадження, а також з наданих стороною стягувача розрахунків заборгованості зі сплати аліментів боржником, зокрема, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.03.2023, заборгованість ОСОБА_1 станом на 21.03.2023 становить 45 065,88 грн., при цьому розрахунок містить посилання на ч.2 ст.195 СК України щодо обчислення заборгованості з урахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 23.05.2023, заборгованість ОСОБА_1 станом на 23.05.2023 становить 57460,92 грн., при цьому розрахунок містить посилання на ч.2 ст.195 СК України щодо обчислення заборгованості з урахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.08.2023, заборгованість ОСОБА_1 станом на 21.08.2023 становила 75 135,31 грн., при цьому розрахунок містить посилання на ч.2 ст.195 СК України щодо обчислення заборгованості з урахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12.03.2024, заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.03.2024 становила 160 339,67 грн., при цьому розрахунок містить посилання на ч.2 ст.195 СК України щодо обчислення заборгованості з урахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.05.2024, заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.05.2024 становила 178 840,40 грн., при цьому розрахунок містить посилання на ч.2 ст.195 СК України щодо обчислення заборгованості з урахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 23.07.2024, заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.07.2024 становить 197 341,14 грн., при цьому розрахунок містить посилання на ч.2 ст.195 СК України щодо обчислення заборгованості з урахуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
29.03.2024 представник боржника звертався до Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про надіслання довідки про заборгованість зі сплати аліментів від 21.08.2023 та вчинення дій щодо проведення перерахунку заборгованості у відповідності до норм законодавства, з посиланням на те, що боржник є фізичною особою-підприємцем і перебуває на загальній системі оподаткування, проте жодних документів на підтвердження вказаних обставин до своєї заяви не додав.
Окрім того, представник боржника у своїй скарзі посилався на те, що вказана вище довідка була використана стягувачем при зверненні до суду із позовною заявою про стягнення пені за несплату аліментів. Однак, така довідка була низької якості і боржник не зміг вивчити її зміст та надати відповідну оцінку.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно із частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин Закон, тобто на момент проведення державним виконавцем оскаржуваного розрахунку) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, необхідно розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 645/5637/15-ц).
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (часина третя статті 451 ЦПК України).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої, пункту 1) частини другої статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною першою статті 71 Закону № 1404-VIII визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом.
Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (частина третя статті 71 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частин першої та третьої статті 194 Сімейний кодекс України (тут і далі - у редакції, чинній на час здійснення державним виконавцем оскаржуваного розрахунку заборгованості) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частини перша - третя статті 195 СК України).
 
Колегія суддів звертає увагу, що доводи апелянта стосуються бездіяльності виконавця, яка полягає у не наданні відповіді на його звернення. 
 
Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2019 року та від 11 жовтня 2019 року у справі № 910/22695/13, зазначив, а у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 918/539/16 підтримав, що про належну реалізацію права сторони у виконавчому провадженні щодо обізнаності про стан виконавчого провадження можна говорити лише у випадку вчинення виконавцем дій, спрямованих на надсилання документів у встановленому Законом про виконавче провадження порядку. При цьому за відсутності обов`язку у сторін виконавчого провадження відстежувати автоматизовану систему виконавчого провадження та за відсутності доказів направлення виконавцем постанови про вчинення дії у виконавчому провадженні (документа виконавчого провадження), висновки судів про неповажність пропуску відповідного процесуального строку та про залишення скарги без розгляду будуть передчасними, якщо інше не доведено.
В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виконання державним виконавцем обов`язку щодо надсилання боржнику розрахунку заборгованості. Стягувачка та її представник такі обставини не доводили.
Верховний Суд розглядав питання строку оскарження розрахунок заборгованості з аліментів у зробив такі висновки: "необхідно приймати до уваги, що заявник вважає порушеними свої права, зокрема помилковим, на його думку, розрахунком його заборгованості зі сплати аліментів, а тому факт його загальної обізнаності або визнання наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів не може бути підтвердженням його ознайомлення (обізнаності) з конкретним розрахунком такої заборгованості, з яким він не згоден, якщо не буде доведено належним чином, що він з цим розрахунком був ознайомлений (постанова 24 січня 2024 року у справі № 521/8287/21).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 71 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.
Згідно з пунктом 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 16 липня 2019 року № 2165/6, тобто на момент проведення спірного розрахунку) зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.
Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).
Законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Право та порядок на звернення до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів визначається процесуальним законом.
ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19.
 
Колегія суддів звертає увагу, що заявник не погоджується із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості.
 
Водночас, апеляційний суд критично відноситься до направленої ОСОБА_2 під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції копії постанови державного виконавця Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Браташова А.В. від 08.02.2005 та розрахунок заборгованості від 03.02.2025, оскільки згідно положень частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги свідчать про неправомірність дій державного виконавця у зв`язку із чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова Кмаміла Асіфовича задовольнити частково.
Визнати бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова Кмаміла Асіфовича у не розгляді заяви від 27 березня 2024 року про надіслання ОСОБА_1 довідки про заборгованість зі сплати аліментів від 21 серпня 2023 року неправомірною.
Зобов`язати державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова Кмаміла Асіфовича надати відповідь ОСОБА_1 на заяву від 27 березня 2024 року та надіслати довідку про заборгованість по аліментам від 21 серпня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено 14 березня 2025 року.
 
Головуючий                                                                                      Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                 Є.П. Євграфова 
 
                                                                                                            Т.О. Писана