Справа № 456/15/25                                        Головуючий у 1 інстанції: Писарев О. Ю. 
Провадження № 33/811/379/25                        Доповідач: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді – Белени А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2025 року,

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Згідно з постановою судді  ОСОБА_1  визнаний винним у тому, що він 07 грудня 2024 року о 00.00 год. на вул. Саксаганського, 11 в м. Стрию Львівської області, керував транспортним засобом марки Tesla Models з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На постанову судді Возняк П.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження; постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що повний текст постанови було проголошено у його відсутності, а копію постанови він отримав 18.02.2025.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на відсутність доказів керування ним транспортним засобом, а тому вважає, що подальша вимога співробітників поліції до нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння носить неправомірний характер.
Звертає увагу, що патруль поліції підійшов до нього, коли він перебував у припаркованому біля свого будинку електроавтомобілі та проводив зарядку авто з власної квартири, а сам автомобіль перебував у нерухомому стані.
Вважає, що акт огляду, долучений до матеріалів справи не є належним доказом, оскільки у його присутності не складався та для ознайомлення йому не надавався.
У судове засідання апеляційного суду 05 травня 2025 року ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи,  не з`явився, про поважні причини неприбуття суду не повідомив.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що розгляд справи попередньо призначався на 02 квітня2025 року, проте судове засідання було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 у зв`язку з перебуванням останнього на лікарняному. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі апелянта не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.
З огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи відсутність клопотання про відкладення судового засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасника, що не з`явився.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення від 07 грудня 2024 року серії ЕПР1 № 190486 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2);
актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 від огляду відмовився (а.с. 3);
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 07.12.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі (а.с. 4);
рапортом інспектора СРПП ВнП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області Михайла Клака від 07.12.2024(а.с.6);
відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано як на вимогу поліцейського про проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився (а.с. 5).
При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.
Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.
Згідно з п.2, п.3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
При цьому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Наведеними вище доказами підтверджується, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що і стало підставою для складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки такі спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що він паркував автомобіль ближче до вікон, оскільки хотів поставити його на зарядку. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, позаяк допускав, що результат тесту може перевищити допустиму норму. З тих же підстав відмовився від проходження огляду у медичному закладі.
Щодо доводів апелянта про те, що не складався акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає такі необгрунтованими, оскільки до протоколу долучено акт огляду, у якому є відмітка про те, ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Щодо покликання апелянта про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, не впливають на обсяг вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому такі не є підставою для скасування оскаржуваного рішення судді.
Доводи апеляційної скарги не містять достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд погоджується з висновком судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також вимогам, передбаченим Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкцією з поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.
На думку апеляційного суду, викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та є безальтернативним.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
постановив :

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2025 року в справі  про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

                        Суддя Альберт БЕЛЕНА