ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р.	Справа № 520/34579/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., повний текст складено 26.03.25 року по справі № 520/34579/24

          за позовом             Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до             Головного управління ДПС у Харківській області                     
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ФОП ОСОБА_1 , підприємець, ФОП) звернулася до  Харківського окружного адміністративного суду  з  зазначеним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту – відповідач, ГУ ДПС, контролюючий орган, владний суб`єкт), в якому просить суд: 
1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2620269-2417-2020- UA63120170000093573, від 24.10.2024, про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 343 187 грн, за 2023 рік.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській № 2620267-2417-2020-UA63120170000093573, від 24.10.2024, про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 25 697 грн, за 2023 рік.
3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2620266-2417-2020-UA63120170000093573, від 24.10.2024, про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 3577 грн, за 2023 рік.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПО: 43983495, місцезнаходження: 61057, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3724, 61 грн (три тисячі сімсот двадцять чотири гривні).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2620269-2417-2020-UА63120170000093573 від 24.10.2024 р. про визначення суми податкового зобов`язання по  податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у розмірі 343   187, 40 грн. (триста сорок три тисячі сто вісімдесят сім гривень 40 копійок). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській № 2620267-2417-2020-UА63120170000093573 від 24.10.2024 р. про визначення суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у розмірі 25   697, 85 грн. (двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто сім гривень 85 копійок). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2620266-2417-2020-UА63120170000093573 від 24.10.2024 про визначення суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у розмірі 3577, 80 грн. (три тисячі п`ятсот сімдесят сім гривень 80 копійок). Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1    ( АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 3724, 63 грн. (три тисячі сімсот двадцять чотири гривні 63 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495).
Головне управління ДПС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 року таким, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, визначених пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та порушенням норм процесуального права, визначених ч.2 ст. 245 статей 242, 246 КАС України, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи. Суд помилково дійшов висновку, що позивач наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника та має право на пільгу, передбачену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України. Оскільки, позивач є фізичною особою-підприємцем, що знаходиться на спрощеній системі оподаткування, платником єдиного податку 2 групи та проводить свою діяльність (лише виробництво), то Позивач не охоплюється вказаним визначенням податковим законодавством сільськогосподарського товаровиробника та помилково вважає себе сільськогосподарським товаровиробником, а сама лише наявність у нього на праві власності об`єкта нерухомості, що призначений для використання у с/г діяльності, не є підставою для звільнення його від сплати податку відповідно до положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК. ГУ ДПС вважає, що використання земельної ділянки за видом цільового призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" не можна ставити в залежність до спірного об`єкта оподаткування, оскільки, розташовані об`єкти можуть піддаватись різному використанню та за різним призначенням, що відповідно підлягало доведенню Позивачем у даній справі. Визначальним є питання чи безпосередньо використовуються такі будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності (а не доведення того, що вони відповідають критерію здатності такого об`єкта слугувати цілям сільськогосподарського товарного виробництва).  Крім того, зазначає, що правовою підставою для звільнення сільськогосподарського товаровиробника від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є правовий статус як власника так і будівлі. Позивачем не надано доказів віднесення нежитлової нерухомості до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000. Крім того, Позивачем до позовної заяви не додано будь-яких доказів того, що вказані нежитлові будівлі безпосередньо (прямо чи побічно) використовувалась у виробництві сільськогосподарської продукції, тобто, використовувалась за своїм функціональним призначенням відповідно до коду 1271 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Отже, з огляду на викладене, у Позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі № 520/34579/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Фізичній особі – підприємцю ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає, що апеляційна скарга податкового органу не містить обґрунтованих підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним, так як суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Вказує , що факт зайняття нею виробництвом сільськогосподарської продукції податковим органом не оспорюється, про що свідчить останній абзац аркушу апеляційної скарги 4, отже є очевидним, що для провадження своєї діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції вона використовую належні їй на праві власності сільськогосподарські будівлі. Звертає увагу , що нею подається звітність, яка підтверджує ведення сільськогосподарської діяльності, сплачує оренду власникам земельних ділянок та податок, податкове зобов`язання за орендовану землю . Вважає , що відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення. Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання, який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав інформацію щодо класифікації будівель від компетентної установи, що вказує на не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень. Просить суд апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 про задоволення позову фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю, залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець з 05.12.2006 р. та перебуває у контролюючих органах на податковому обліку як платник податків. 
Позивач здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку другої групи.
Видами діяльності позивача за кодами КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 03.12 прісноводне рибальство; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами. 
За даними поданої податкової декларації платника єдиного податку за 2023 рік (уточнюючої) від 01.03.2024 ФОП ОСОБА_1 отримала доходи за КВЕД: 03.12 прісноводне рибальство, 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.
Обсяг доходу від здійснення господарської діяльності за 2023 рік задекларувала у розмірі 403240,00 грн.
Як убачається з матеріалів справи, у власності ФОП ОСОБА_1 перебуває нерухоме майно:
- виробничий будинок критого току, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 3414,8 кв.м.;
- виробничий будинок-овочесховище, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 255,7 кв.м.;
- будинок рибака з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 35,6 кв.м.
Означені обставини підтверджуються копіями:
- свідоцтва про право власності на нерухоме майно  від 09.12.2010 р., витягу про державну реєстрацію прав 29337523 від 17.03.2011 та технічного паспорту від 15.11.2010 р. Нововодолазького архітектурно- інвентаризаційного бюро на будинок рибака ;
- свідоцтва про право власності на нерухоме майно  від 08.06.2007 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 14913848 від 15.06.2007 та технічного паспорту від 18.05.2007 р. ОСОБА_2 МКП технічної інвентаризації на виробничий будинок-овочесховище; 
- свідоцтва про право власності на нерухоме майно  від 08.06.2007 р. та технічного паспорту від 23.05.2007 р. Н. Водолазького МКП технічної інвентаризації на виробничий будинок критого току;
- Інформаційної довідки 374739696 від 17.04.2024 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
          У зв`язку з чим, ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення якими Позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік:
- № 2620269-2417-2020- UA63120170000093573 на суму 343 187,40 грн.,
- № 2620267-2417-2020- UA63120170000093573 на суму 25697,85 грн.,
- № 2620266-2417-2020- UA63120170000093573 на суму 3577,80 грн.
Не погодившись з винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника, а тому має право на пільгу, передбачену пунктом “ж” підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” від 28.12.2014 № 71-VIII, запроваджено місцевий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з положеннями підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Підпунктом "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:
- така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;
- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу “Будівлі нежитлові” (група 125 “Будівлі промислові та склади” клас 1251 “Будівлі промисловості”).
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 “Будівлі промисловості”, що включає підкласи: 1251.1 “Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості”; 1251.2 “Будівлі підприємств чорної металургії”; 1251.3 “Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості”; 1251.4 “Будівлі підприємств легкої промисловості”; 1251.5 “Будівлі підприємств харчової промисловості”; 1251.6 “Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості”; 1251.7 “Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості”; 1251.8 “Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості”; 1251.9 “Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне”.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) “Будівлі промислові та склади” належить клас (код 1251) “Будівлі промислові”, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.
Група "Будівлі промислові та склади" (код 125) включає клас "Будівлі промислові" (код 1251) та дев"ять підкласів, у тому числі "будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості" (код 1251.7).
Водночас відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", С "Переробна промисловість", О "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та Р "Будівництво".
Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ФОП ОСОБА_1 на праві власності належить наступна нежитлова нерухомість: виробничий будинок критого типу, загальною площею 3414,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; виробничий будинок – овочесховище загальною площею 255,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; будинок рибака з надвірними будівлями на земельній ділянці сільської ради, загальною площею 35,6 кв.м., що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Просяне, вул. Польова, будинок 12.
Тобто , належні на праві власності Позивачу об`єкт є будівлями сільськогосподарського призначення та відноситься до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.
Щодо іншого аспекту означеного питання колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Так, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Таке  правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, наведених у згаданій вище постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23.
У постанові від 4 березня 2021 року у справі № 500/2782/18  Верховний Суд вказав, що з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, суди мали встановити, чи наділений він статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Також підлягають врахуванню посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 11.04.2023 року по справі №380/18104/21, в якій касаційний суд, розглядаючи адміністративну справу з аналогічним предметом спору, дійшов висновку, що позивач, наполягаючи на наявності у нього пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надав жодних достеменних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності.
З матеріалів справи судом встановлено, що видами діяльності позивача за КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 03.12 прісноводне рибальство; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.
Як зазначає позивач, зазначені об`єкти нерухомого майна вона використовує у провадженні сільськогосподарської діяльності , а саме для зберігання вирощеної продукції, допоміжних матеріалів, інсектицидів, гербіцидів, тощо:
виробнича будівля “критого току” призначена для зберігання сільськогосподарської продукції, у зв`язку з чим вона має велику площу, тільки дві цегляні стіни, інші дві складаються з решіток, що створює своєрідну вентиляцію. У цій будівлі вона зберігає вирощену сільськогосподарську продукцію (на підтвердження чого надано фотознімок);
виробнича будівля “овочесховище” являє собою споруду, яка знаходиться під землею, що дозволяє підтримувати там більш меншу однакову температуру і взимку і влітку. У ній позивач зберігала різного роду інсектециди та гербіциди, щоб уникнути їх псування внаслідок розмерзання, перегрівання, розкрадання тощо (на підтвердження чого надано фотознімок);
будівля “Будинок рибака”, являє собою невеличку споруду, яка розташована безпосередньо поряд з орендованою водоймою, в якій позивач зберігає бури, лопати тощо, які застосовуються для запобігання мору риби в зимовий період та розмивання дамби під час весняних паводків. Також вона там зберігає невелику кількість вирощеного зерна для годівлі риби (на підтвердження чого надано фотознімок).
Також, позивач вказує на оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, подання звітності до контролюючого органу, а саме про прибуток, 1 дф, МПЗ, виплата орендної плати за паї тощо. 
Наведене не оспорюється податковим органом.
Як доказ здійснення сільськогосподарської діяльності надано копії: договору на виконання робіт №1 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 предметом якого є виконання останнім культивації, посіву, прибирання врожаю, оранку, дискування, транспортні послуги, боронування з додатком від 27.03.2023 р. та акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору від 05.12.2023 р.
Тобто, нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.
Враховуючи те, що позивач є власником об`єктів житлової нерухомості, а саме: виробничого будинку критого току, що розташований - АДРЕСА_3 ; виробничого будинку-овочесховище на земельній ділянці сільської ради, що розташоване: АДРЕСА_3 ; будинок рибака з надвірними будівлями на земельній ділянці сільської ради, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , позивачем надані пояснення щодо функціонального призначення цих об`єктів при здійсненні нею підприємницької діяльності, а також те, що позивач має у власності земельні ділянки за видом цільового призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва", у позивача не виникло обов`язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки, оскільки позивач фактично є сільськогосподарським товаровиробником.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями частини другої статті 77 КАС України покладається на відповідача.
Відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення. Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання, який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав інформацію щодо класифікації будівель від компетентної установи, що вказує на не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктами оподаткування, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09.05.2023 у справі №380/10802/22 та від 24.07.2024 року у справі № 400/2283/20.
За таких обставин та правового регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24.10.2024 р № 2620269-2417-2020-UА63120170000093573 , № 2620267-2417-2020-UА63120170000093573 , № 2620266-2417-2020-UА63120170000093573 винесені відповідачем без дотримання вимог закону, а тому є наявними правові підстави для їх скасування.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано  в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 по справі № 520/34579/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  26.05.2025 року