ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2025 р.           Справа№ 910/11043/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Буравльова  С.І. 

при секретарі судового засідання  Муковоз В.І.,                                        
за участю представників:
від позивача - Огнев`юк Я.В., Грунський В.О.,
від відповідача - Лаврін О.В.,
від третьої особи - Сидоренко Ю.А.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2023 року (повний текст складено 30.03.2023 року) у справі №910/11043/22 (суддя Пукас А.Ю.) за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" Луньо Іллі Вікторовича третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити дії.
ВСТАНОВИВ наступне.
До господарського суду міста Києва звернулось акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - АТ "Державний ощадний банк України", АТ "Ощадбанк", позивач) з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" Луньо Іллі Вікторовича (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, третя особа), в якому позивач просить суд:
- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" Луньо Іллю Вікторовича акцептувати (визнати) кредиторські вимоги АТ "Державний ощадний банк України" в розмірі 390 255 270 грн;
- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" Луньо Іллю Вікторовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк", включивши до нього грошові вимоги АТ "Ощадбанк" в розмірі 390 255 270 грн.
Позивач зазначає про те, що всупереч вимогам статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI) та пункту 1 розділу ІІ, пункту 1 розділу ІІІ Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.08.2017 №3711 (далі - Положення) відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача з огляду на відсутність документального підтвердження існування вказаного боргу.
Відтак, зазначені вище дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що порушують права останнього, як кредитора на отримання відшкодування в порядку, визначеному Законом № 4452-VI, оскільки Положення визначає право Фонду або уповноваженої ним особи відмовити у задоволенні кредиторських вимог лише за умови, що кредитором не долучено до заяви документи, що підтверджують заявлені вимоги і кредитором не надано таких документів після отримання письмового запиту Фонду або уповноваженої ним особи.
Рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2023  у задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, зокрема таке:
- рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у № 910/570/16, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 та постановою Верховного Суду від 19.08.2021, позовні вимоги задоволено частково та, зокрема, визнано недійсними повністю свідоцтва України № 183294, № 183296, № 151584; заборонено публічному акціонерному товариству "Сбербанк" (в подальшому - АТ "МР Банк") незаконно використовувати знак для товарів і послуг "СБЕРБАНК" за свідоцтвом України №      82116, володільцем якого є публічне акціонерне товариство "Державний Ощадний Банк України", зокрема, шляхом: надання послуг, ідентичних та/або споріднених із послугами, для яких даний знак зареєстрований; виготовлення та продажу товарів, споріднених із товарами, для яких даний знак зареєстрований; застосування його в комерційному найменуванні, в рекламі, в діловій документації, в мережі Інтернет, в назві доменних імен;
-  встановлення обставин понесення позивачем збитків в розмірі 390 255 270 грн не входило до предмету доказування у справі № 910/570/16, а відтак такі обставини не встановлювалися судом;
- судом встановлено, що позивач звертався до господарського суду міста Києва з позовом до АТ "МР Банк" (справа № 910/3022/22) про стягнення збитків у сумі 390 255 270 грн у формі упущеної вигоди - неналежне використання АТ "МР Банк" торговельної марки позивача за період з 28.09.2018 по 27.09.2021. Рішенням господарського суду міста Києва від 30.08.2022 у справі № 910/3022/22 у задоволенні позову відмовлено з огляду на необґрунтованість позовних вимог. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2022 у справі № 910/3022/22 скасовано та прийнято нове рішення, яким закрито провадження у справі № 910/3022/22 на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України;
- Законом № 4452-VI та Положенням не закріплено порядку надання уповноваженою особою ФГВФО відповіді щодо відмови у задоволенні заяви про визнання кредиторських вимог (не акцептування таких вимог), а в даному випадку позивачем не оскаржуються дії чи рішення такої особи, що відповідно виключає необхідність встановлення даних обставин справи;
- позивач належним чином звертався до відповідача із заявами про визнання кредиторських вимог в тому числі на суму 390 225 270 грн, за результатами розгляду яких позивачу відмовлено у їх визнанні та включенні в реєстр акцептованих кредиторів АТ "МР Банк" з огляду на відсутність документального підтвердження існування станом на 25.02.2022 вказаної суми боргу;
- при визначенні розміру завданих збитків експерт використовував матеріали, що були надані йому позивачем, серед яких, зокрема, фінансові звітності відповідача за 2018-2021 роки та звіт про надання консультацій щодо ліцензійних угод та ставок ліцензійної винагороди (ставок роялті), складений 27.03.2022, однак, зазначені документи до суду позивачем подано не було. Експерт у висновку зауважує, що висновок цього дослідження є достовірним за умови, що вся інформація, надана ініціатором проведення експертизи, тобто позивачем або отримана з незалежних джерел, приймалася за правдиву без перевірки на достовірність;
- судом не вбачається за можливе встановити факт незаконного використання відповідачем товарного знаку позивача за період 28.09.2018 по 27.09.2021 з огляду на відсутність таких доказів та із врахуванням того, що рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі №910/570/16 набрало законної сили 28.04.2021;
- період до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/570/16 про визнання недійсними належних відповідачу свідоцтв України (фактично з 28.09.2018 по 28.04.2021) не може вважатися періодом неправомірного використання відповідачем спірної торговельної марки, з огляду на ту обставину, що наявність чинного свідоцтва, виданого на підставі заявки, що подавалася без порушення прав інших осіб, надає заявнику можливість законного очікування того, що використання ним торгової марки, права на яку посвідчуються таким свідоцтвом, є цілком правомірним;
- судом наразі не вбачається за можливе встановити обґрунтованість визначення позивачем суми збитків так і наданого експертного висновку з огляду на відсутність первинних документів, на підставі яких такий висновок складався.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2023 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон про систему гарантування) та пункту 1 розділу ІІ, пункту 1 розділу ІІІ Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.08.2017 № 3711 (далі - Положення). Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, зокрема, не дослідив дотримання відповідачем визначеного Законом про систему гарантування та Положенням порядку розгляду заяв позивача з кредиторськими вимогами до банку (АТ "МР Банк"), що ліквідується.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023  рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2023 скасовано. Прийнято нове рішення. Позов задоволено повністю.
Постановою Верховного Суду від 23.11.2023 постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 у справі №910/11043/22 скасовано; справу №910/11043/22 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Так, суд касаційної інстанції вказав, що з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд апеляційної інстанції зазначив про те, що розмір збитків та їх об`єктивна наявність підтверджується висновком судового експерта за результатами економічної експертизи. 
Втім, залишаючи без дослідження правової природи кредиторських вимог, відповідності їх поняттю збитки з урахуванням обов`язкового доведення чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, фактично презюмуючи їх розмір визначеним висновком експерта суд апеляційної інстанції не з`ясував усіх юридично значущих обставин і доказів наявності та реальності збитків на час виникнення спірних правовідносин, а також не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що вказані розрахунки збитків у вигляді упущеної вигоди є суто теоретичними, побудованими лише на можливих очікуваннях отримання певного доходу, не підтверджені відповідними первісними бухгалтерськими документами. 
Із тексту оскаржуваного судового рішення вбачається, що судом апеляційної інстанції зміст висновка експерта не досліджувався, як і не було здійснено аналізу його суті.
В судовому засіданні представники апелянта - позивача у справі підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити.
Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2022 №91-рш/БТ "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" (далі - АТ      "МР Банк") виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 25.02.2022 №131 "Про початок процедури ліквідації АТ "МР Банк" та делегування повноважень ліквідатора Луньо Іллі Вікторовичу.
Згідно з вказаним вище рішенням Правління НБУ з 25.02.2022 Фондом на власному офіційному веб-сайті повідомлено про початок процедури ліквідації АТ      "МР Банк" строком на три роки з 25.02.2022 до 24.02.2025 включно.
Уповноваженою особою Фонду з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ   "МР Банк" призначено Луньо Іллю Вікторовича на вказаний вище строк.
12.03.2022 на офіційному веб-сайті Фонду опубліковано оголошення, в якому зазначено, що кредиторам AT "МР Банк" для перерахування коштів у погашення їхніх вимог необхідно направити до Фонду заяву про визнання вимог кредитора разом із реквізитами банківського рахунку, відкритого у діючому (платоспроможному) банку. Таку заяву кредитори АТ "МР Банк" можуть направити протягом усього терміну ліквідації банку на адреси електронної пошти: MRB_credutor@fg.gov.ua та fgvfo@fg.gov.ua, а також на поштову адресу Фонду: вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053, та АТ "МР Банк": вул. Володимирська, 46, м.   Київ, 01601.
Оголошення Фонду про виплати гарантованих сум відшкодування вкладникам АТ  "МР Банк" за договорами банківського вкладу надруковано в газеті "Голос України" № 72 (7822) за 31.03.2022.
Крім того, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 "Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів" та Указу Президента України від 11.05.2022 № 326/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 "Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів", 19.05.2022 в Україні примусово вилучені корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна AT "МР Банк", що належали публічному акціонерному товариству "Сбербанк Росії", яке повністю припинило участь у Банку, переставши бути акціонером Банку, а держава Україна набула право власності на корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна Банку.
Так, з 25.02.2022 АТ "МР Банк", власником якого є держава Україна, перебуває в процедурі ліквідації.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою від 28.03.2022 № 0110-19 про визнання вимог кредитора на наступні суми:
-   у вигляді судового збору в розмірі 6 890 грн, витрат на проведення судової експертизи в розмірі 27 375, 15 грн, витрат на правничу допомогу в розмірі 330 000 грн, що виникла на підставі рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/570/16 та постанови (додаткової) Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021; 
-   у вигляді збитків в розмірі 340 000 000 грн, завданих порушенням АТ "МР Банк" прав інтелектуальної власності АТ "Ощадбанк", яке полягало у незаконному користуванні АТ "МР Банк" торговельною маркою "Сбербанк" на території України у формі надання послуг, для яких зареєстровано зазначену торговельну марку, її застосування в комерційному найменуванні, в рекламі, в діловій документації, в мережі Інтернет, в назві доменних імен тощо, встановлений факт якого (порушення) підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/570/16.
До вказаної заяви позивачем додано судові рішення у справі №910/570/16 на підтвердження зазначених вимог.
Докази направлення заяви від 28.03.2022 № 0110-19 містяться в матеріалах справи, факт отримання такої заяви відповідачем не заперечується.
Позивач повторно звернувся до відповідача з заявою від 07.04.2022               № 0110-19 про визнання вимог кредитора в аналогічному розмірі, визначеному в заяві від 28.03.2022 № 0110-19, до якої, крім того, додано висновок експерта № 03-2022 за результатами проведення економічної експертизи у сфері інтелектуальної власності від 07.04.2022.
Докази направлення заяви від 07.04.2022 № 0110-19 містяться в матеріалах справи, факт отримання такої заяви відповідачем не заперечується.
З огляду на відсутність результатів розгляду вказаних заяв від відповідача, позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду із адвокатським запитом від 18.05.2022 вих. № 0110-029 щодо надання інформації про результати їх розгляду.
Як вбачається з відповіді відповідача від 06.05.2022 № 310 (надіслано позивачу 06.05.2022 згідно поштового конверту) ним отримано заяву від 28.03.2022  №0110-19 стосовно визнання вимог кредитора АТ "МР Банк", за результатами розгляду якої повідомлено наступне:
-   станом на початок процедури ліквідації - 25.02.2022 залишки коштів на поточних та/або вкладних рахунках AT "Ощадбанк" в AT "МР Банк" відсутні.
-   за даними AT "МР Банк", на виконання рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/570/16, відповідно до наданих AT     "Ощадбанк" реквізитів згідно листа від 06.10.2021, вих.№19/4-06/2165/65229/2021-00/вих, заборгованість в розмірі 6 890,00 грн - судового збору та заборгованість в розмірі 27 375,15 - витрат на судову експертизу сплачено AT "МР Банк" в повному обсязі згідно з платіжних доручень від 18.10.2021 №16817498 та від 18.10.2021 №16818310, відповідно.
Відшкодування понесених AT "Ощадбанк" витрат на професійну правничу допомогу відповідно до постанови (додаткової) Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 та постанови Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №910/570/16 здійснено AT     "МР Банк" згідно з платіжного доручення від 17.12.2021 №20389535 в повному обсязі.
Отже, станом на дату початку процедури ліквідації 25.02.2022 зазначена заборгованість перед AT "Ощадбанк" з боку AT "МР Банк" погашена в повному обсязі.
Стосовно вимог по відшкодуванню збитків в заявленому розмірі 340 000 000 грн Відповідачем зазначено, що рішення суду у справі № 910/570/16 не містить зобов`язання АТ   "МР Банк" сплатити зазначену суму на користь АТ "Ощадбанк", а відтак і відсутнє документальне підтвердження про існування станом на 25.02.2022 таких вимог.
З огляду на зазначене відповідач відмовив позивачу у визнанні кредиторських вимог до АТ   "МР Банк" на суму 340 000 000 грн.
Позивачем не заперечуються зазначені у листі відповідача обставини щодо відшкодування йому витрат, пов`язаних із розглядом справи №910/570/16, окрім визнання та включення до реєстру кредиторських вимог АТ "МР Банк" в розмірі 390 255 270 грн, яка і є предметом спору по цій справі.
Позивач на адресу відповідача звертався з адвокатським запитом від 19.07.2022 № 0110-029 щодо надання результатів розгляду заяви від 07.04.2022 №0110-19, у відповідь на який, відповідач листом від 04.08.2022 № 2214, послався на лист від 06.05.2022 № 310 та повторно повідомив про відмову у задоволенні заяви про включення вимог АТ   "Ощадбанк" до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "МР Банк".
Позивач, заявляючи позовні вимоги, зазначає, що відповідачем порушено його права кредитора в частині визнання вимоги в розмірі 390 255 270 грн в результаті неправомірної відмови відповідача у задоволенні заяви про визнання кредиторських вимог від 28.03.2022 та 07.04.2022, чим на думку позивача, порушено процедуру належного розгляду таких заяв кредитора до банку, що ліквідується.
Позивач вказує, що заяви про визнання кредиторських вимог подані ним у визначені чинним законодавством строки, а вимоги на суму 390 255 270 грн документально підтверджені висновком експерта від 07.04.2022 № 03-2022, який є належним та допустимим доказом розрахованої суми збитків.
Заперечення відповідача фактично зводяться до того, що вимоги позивача на суму  390 255 270 грн не є документально підтвердженими, а вся існуюча заборгованість перед позивачем погашена станом на дату початку ліквідації - 25.02.2022.
З поданих третьою особою письмових пояснень вбачається, що позовні вимоги є необґрунтованими, посилання на обставини, встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/570/16 є безпідставними, а висновок експерта від 07.04.2022 № 03-2022 не доданий позивачем до заяви від 28.03.2022 № 0110-19 та не підтверджує зобов`язань, що існували станом на 25.02.2022, тобто на момент ухвалення рішення про відкликання НБУ банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Фактично даний спір між сторонами виник внаслідок відмови відповідача акцептувати заявлені кредиторські вимоги позивача до АТ "МР Банк".
На підтвердження розміру завданих збитків позивачем до суду першої інстанції подано висновок експерта № 03-2022 за результатами проведення економічної експертизи у сфері інтелектуальної власності від 07.04.2022, складений судовим експертом О.Є. Кияшко, з якого вбачається, що на вирішення судової експертизи поставлено таке питання: "Який розмір збитків завдано акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" (код ЄДРПОУ 00032129), як правовласнику майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку "СБЕРБАНК" за свідоцтвом України № 82116 від 10.09.2007 року, внаслідок неправомірного використання зазначеної торговельної марки акціонерним товариством "Міжнародний резервний банк" (код ЄДРПОУ 25959784) за період з 28.09.2018 року по 27.09.2021 року станом на 01.04.2022?".
У висновку експерт зазначив, що, зазвичай, при визначенні збитків внаслідок порушення прав на об`єкти інтелектуальної власності в Україні експерти та оцінювачі посилаються на пункт 26 Національного стандарту № 4 "Оцінка майнових прав інтелектуальної власності" (далі - Національний стандарт № 4), за яким: розмір збитків за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності визначається станом на дату оцінки із застосуванням оціночної процедури накопичення прибутку (доходу), який не отримав суб`єкт права інтелектуальної власності та/або ліцензіат внаслідок неправомірного використання об`єкта права інтелектуальної власності, виходячи з обсягів виробництва та/або реалізації контрафактної продукції.
За результатами проведеного дослідження експерт дійшов висновку, що розмір збитків, який було завдано АТ "Ощадбанк" (код ЄДРПОУ 00032129), як правовласнику майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку "СБЕРБАНК" за свідоцтвом України від 10.09.2007 № 82116, внаслідок неправомірного використання зазначеної торговельної марки АТ "МР Банк" (код ЄДРПОУ 25959784) за період з 28.09.2018 по 27.09.2021 станом на 01.04.2022 становить 390 255 270,00 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вказаних позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду, наведеними в оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.   
Статтею 1 Закону № 4452-VI визначено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.
Частинами першою, другою, п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.
Відповідно до частини другої, третьої та четвертої статті 46 Закону № 4452-VI з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема: 
-            припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;
-      банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;
-      строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав.
Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку (якщо в банку не здійснювалася тимчасова адміністрація) забезпечують передачу бухгалтерської та іншої документації банку, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку Фонду / уповноваженій особі Фонду. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.
Згідно з частиною першою статті 49 Закону № 4452-VI Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. 
Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина друга вказаної статті Закону).
Відповідно до частин третьої і четвертої статті 49 Закону № 4452-VI реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку.
Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються розроблено з метою реалізації вимог статей 29, 45, 46, 49, 52 Закону № 4452-VI.
Це Положення регулює процедури, що виникають в процесі виконання дій щодо визначення суми заборгованості кожному кредитору, віднесення вимог кредиторів до певної черги, відхилення вимог кредиторів у разі непідтвердження їх фактичними даними, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а також порядок задоволення вимог кредиторів банку, що ліквідується.
Згідно з Положенням, кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань;
Згідно з пунктом 1, 4 та 5 Розділу ІІ Положення кредиторські вимоги заявляються кредиторами банку, що ліквідується, виключно в письмовій формі шляхом:
-      направлення письмової заяви до Фонду або через відділення поштового зв`язку за адресою, вказаною в оголошенні про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду;
-    подання письмової заяви безпосередньо за місцезнаходженням банку/відокремленого підрозділу банку (відділення, філії, представництва).
Кредиторські вимоги можуть заявлятись кредиторами банку як з визначенням обсягу (суми) кредиторських вимог, так і без визначення такого обсягу (суми).
Акцептування обсягу кредиторських вимог здійснюється Фондом за поданням відповідального структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) відповідно до вимог законодавства України та в порядку, визначеному у розділі ІІІ цього Положення.
Розділом ІІІ Положення закріплено порядок визначення суми вимог кожного кредитора, який відбувається наступним чином:
1) відповідальний структурний підрозділ Фонду або уповноважена особа Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів на підставі поданих кредиторами заяв, первинних документів, що є в розпорядженні банку, та відповідно до даних балансу банку, до якого включає:
вимоги кредиторів у національній валюті в розмірі, який існував станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку;
вимоги кредиторів, заявлені в іноземній валюті, перераховані у національну валюту в сумі, визначеній за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку;
2) якщо в наданій письмовій заяві кредитором не визначено обсяг (суму) кредиторських вимог до банку, такий обсяг (сума) визначається відповідальним структурним підрозділом Фонду або уповноваженою особою Фонду (у разі делегування їй відповідних повноважень) на підставі первинних документів та залишків на рахунках такого кредитора станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку. При цьому для визначення вимог такого кредитора не враховуються його вимоги у межах гарантованої Фондом суми відшкодування коштів за вкладами, які підлягають відшкодуванню Фондом;
3) з метою підтвердження обсягу (суми) кредиторських вимог кредитором також можуть надаватись копії правочинів (у тому числі договорів) або копії первинних документів (підписані сторонами акти виконаних робіт, платіжні доручення, касові документи тощо), які є підставою підтвердження кредиторських вимог такого кредитора фактичними даними;
4) у разі якщо заявлені кредитором кредиторські вимоги не підтверджені фактичними даними, що є в розпорядженні банку, банк може додатково запросити у заявника кредиторських вимог копії первинних документів, що можуть бути підставою підтвердження кредиторських вимог такого кредитора. 
За доводами позивача, його грошові вимоги є збитками у вигляді упущеної вигоди, які завдані йому внаслідок незаконного використання AT "МР Банк" торговельної марки. 
Відповідно до статі 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.
Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.
Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтею 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів та послуг). 
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.
У частині першій статті 495 ЦК України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання.
Відповідно до положень частин другої, третьої статті 426 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.
У пунктах 2, 4 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (надалі по тексту - Закон № 3689-ХІІ)  передбачено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.
Згідно з пунктом 8 статті 16 Закону № 3689-ХІІ власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання торговельної марки на підставі ліцензійного договору.
Відповідно до положень пункту 1 статті 20 Закону № 3689-ХІІ будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 2 статті 20 Закону № 3689-ХІІ на вимогу власника свідоцтва порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки.
Відповідно до частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Отже, враховуючи підстави позовних вимог та доводи позивача про завдання йому збитків підлягають встановленню обставини щодо наявності/відсутності фактичних даних про порушення прав позивача шляхом використання AT "МР Банк"  безпосередньо знака для товарів і послуг "Сбербанк" за свідоцтвом України №82116.
Позивач вказує, що у справі №910/570/16 було встановлено факт порушення AT "МР Банк" права його  інтелектуальної власності  на торговельну марку та заборонено вказаному Банку  незаконно використовувати знак для товарів і послуг "Сбербанк" за свідоцтвом України №82116, володільцем якого є АТ "Державний ощадний банк України".
За висновками позивача, вказані обставини є преюдиціальними.  
Разом з тим, колегія суддів вказує, що судовими рішеннями у справі №910/570/16 лише встановлено обставини, що торговельні марки AT "МР Банк" за свідоцтвами України №151584, №183294, №183296 та за міжнародними реєстраціями №1069810, №1113875, №1113876, №1114550, №1116554, №1117613, №1120118 (у тому числі і для послуг 36 класу МКТП) є схожими настільки, що їх можна сплутати з раніше зареєстрованим на ім`я Ощадбанк знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України №82116 стосовно всіх товарів 09, 14 та послуг 36 класів МКТП, а послуги, які пропонуються на сайті за доменним іменем "sberbank.ua", є спорідненими з послугами, щодо яких зареєстровано знак за свідоцтвом України №82116. Питання щодо законності/незаконності використання відповідачем безпосередньо позначення "Сбербанк" за свідоцтвом України №82116 для послуг 36 класу МКТП не було предметом спору та, відповідно, не встановлювалося у справі №910/570/16.
У справі №910/570/16 встановлено обставини щодо наявності у AT "МР Банк" права власності на торговельні марки за міжнародними реєстраціями №1069810, №1113876, №1113875, №1116554, №1120118 та за свідоцтвом України №183294, у тому числі й для послуг 36 класу МКТП.
Відповідальність за порушення права інтелектуальної власності у вигляді відшкодування шкоди, завданої суб`єктові відповідного права, може наставати лише за одночасної наявності таких умов: 1) факту протиправної поведінки відповідача (зокрема, недодержання умов авторського, ліцензійного договорів, використання об`єкта права інтелектуальної власності без дозволу правовласника); 2) шкоди, завданої суб`єктові права інтелектуальної власності; 3) причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.
З урахуванням положень статті 74 ГПК України обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками покладається саме на позивача. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
При цьому відповідальність за порушення прав інтелектуальної власності (у вигляді відшкодування збитків) настає лише за наявності вини.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.
Також позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.
Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).
Колегія суддів у спірних правовідносинах також звертається до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.09.2021 у справі №922/3928/20, від 13.10.2021 у справі №908/2445/20, від 11.11.2021 у справі №910/7511/20  згідно з якою: "… відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток. При визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має урахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків. Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин. Визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами, відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися з розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків".
У цьому контексті Суд зазначає про те, що дослідження і перевірка розміру та складу заявленої до стягнення суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) має суттєве значення для правильного вирішення спору, враховуючи предмет і підстави цього позову.
Вимоги позивача у цій справі щодо зобов`язання відповідача визнати його грошові вимоги базуються на тому, що вказані вимоги є упущеною вигодою, розрахованою виходячи з суми доходів (прибутку), які позивач міг би одержати саме у разі укладання AT "МР Банк" ліцензійного договору із позивачем (власником торговельної марки) за яким, відповідно, позивач міг отримати дохід у вигляді ліцензійних платежів (роялті) за весь період неправомірного використання торговельної марки.
Колегія суддів вказує, що вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.
Позивач вказує про незаконне використання AT "МР Банк" при здійсненні банківської діяльності позначення "Сбербанк" за свідоцтвом України №82116. 
Отже, у спірних правовідносинах позивач має довести як факт незаконного використання AT "МР Банк" безпосередньо знака для товарів і послуг "Сбербанк" за свідоцтвом України №82116 для послуг 36 класу МКТП у період з 28.09.2018 до 27.09.2021 (визначений позивачем), так і реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів від використання спірної торговельної марки, однак не отриманих через винні/протиправні дії AT "МР Банк".
Тобто, позивач повинен документально обгрунтувати вимоги, які просить зобов`язати відповідача акцептувати. 
На підтвердження розміру завданих збитків позивачем до суду подано Висновок експерта № 03-2022 за результатами проведення економічної експертизи у сфері інтелектуальної власності від 07.04.2022 (далі - Висновок), складений судовим експертом О.Є. Кияшко.
Згідно з ч. 1  ст. 98 ГПК України  висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз (ч. 1, 2  ст. 101 ГПК України).
Як вбачається з наданого позивачем Висновку, на вирішення судової експертизи було поставлено таке питання: «Який розмір збитків завдано Акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" (код ЄДРПОУ 00032129), як правовласнику майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку "СБЕРБАНК" за свідоцтвом України № 82116 від 10.09.2007 року, внаслідок неправомірного використання зазначеної торговельної марки Акціонерним товариством "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" (код ЄДРПОУ 25959784) за період з 28.09.2018 року по 27.09.2021 року станом на 01.04.2022р.?».
У Висновку експерт зазначив, що зазвичай, при визначенні збитків внаслідок порушення прав на об`єкти інтелектуальної власності в Україні експерти та оцінювачі посилаються на п. 26 Національного стандарту №4 «Оцінка майнових прав інтелектуальної власності» (далі - Національний стандарт №4), за яким: розмір збитків за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності визначається станом на дату оцінки із застосуванням оціночної процедури накопичення прибутку (доходу), який не отримав суб`єкт права інтелектуальної власності та/або ліцензіат внаслідок неправомірного використання об`єкта права інтелектуальної власності, виходячи з обсягів виробництва та/або реалізації контрафактної продукції.
Якщо особа використовує у своїй діяльності торговельну марку, яка їй не належить та без укладання договору (ліцензійного договору) з власником торговельної марки або ліцензіаром і відповідно не здійснює оплату ліцензійних платежів, така особа отримує, таким чином, додатковий дохід через скорочення своїх витрат, пов`язаних з реалізацією товарів, на суму несплачених ліцензійних платежів.
Методика передбачає застосування оціночної процедури накопичення доходу, у вигляді розумного роялті, що не отримала особа, права якої порушено.
Таким чином, основним завданням експерта при визначенні розміру упущеної вигоди власника торговельної марки є визначення розміру ліцензійних платежів, які він би отримав на умовах ліцензійного договору.
Експерт зазначає, що йому було надано Звіт про надання консультації щодо ліцензійних угод та ставок ліцензійної винагороди (ставок роялті), складений 27.03.2022 р. фахівцем з економіки інтелектуальної власності Єфімовою Вікторією Леонідівною, у якому оцінювач зазначає, що ставки ліцензійної винагороди (ставки роялті) за використання торговельної марки у сфері фінансових послуг, зокрема, діяльності банків знаходяться у межах наступного діапазону: нижній квартиль діапазову 5,00 % «чистого доходу», верхній квартиль діапазону 9,63% «чистого доходу».
Керуючись принципом розумної обережності оцінок, експерт для визначення розміру збитків завданих правовласнику майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку обрав мінімальне значення міжквартильного діапазону, а саме: від 5%.
Експерт зазначив, що для визначення бази роялті, при визначення платежів роялті, що не отримала особа, права якої порушено, до уваги необхідно брати загальні суми чистих доходів Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК", які отримані ним з використанням Торговельної марки в період з 28.09.2018 року по 27.09.2021 року.
За результатами проведеного дослідження експерт прийшов до висновку, що розмір збитків, який було завдано Акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" (код ЄДРПОУ 00032129), як правовласнику майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку "СБЕРБАНК" за свідоцтвом України № 82116 від 10.09.2007 року, внаслідок неправомірного використання зазначеної торговельної марки Акціонерним товариством "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" (код ЄДРПОУ 25959784) за період з 28.09.2018 року по 27.09.2021 року станом на 01.04.2022р. становить 390 255 270,00 грн (триста дев`яносто мільйонів двісті п`ятдесят п`ять тисяч двісті сімдесят гривень 00 коп.).
Відповідно до приписів  ст. 104 ГПК України  висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими  статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно з ч. 2  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України  жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, суд зазначає, що при визначенні розміру завданих збитків експерт використовував матеріали, що були надані йому позивачем, серед яких, зокрема, фінансові звітності АТ "СБЕРБАНК" за 2018-2021 роки та звіт про надання консультацій щодо ліцензійних угод та ставок ліцензійної винагороди (ставок роялті), складений 27.03.2022, однак, зазначені документи до суду (станом на момент прийняття оскаржуваного наразі рішення) позивачем подано не було.
Експерт у Висновку зауважує, що висновок цього дослідження є достовірними за умови, що вся інформація, надана ініціатором проведення експертизи або отримана з незалежних джерел, приймалася за правдиву без перевірки на достовірність.
З огляду на викладене, суд зазначає, що за відсутності первинних документів, якими керувався експерт при визначенні бази для нарахування роялті, встановити обґрунтованість визначення такої бази нарахування є неможливим, так як і встановити належність та допустимість наданого експерту звіту про надання консультацій щодо ліцензійних угод та ставок ліцензійної винагороди (ставок роялті), складеного 27.03.2022, на підставі якого експертом визначалася ставка роялті в межах проведеного експертного дослідження.
Позивачем лише на стадії апеляційного провадження, а саме 01.08.2023 подано до апеляційного суду документи, на підставі яких проводилося експертне дослідження, за результатом якого було складено наведений висновок.
Стосовно подання вказаних додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, Суд зазначає наступне.    
В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. 
Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 2 вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з такою заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована. 
Позивачем не було доведено до суду першої інстанції неможливості подання вказаних доказів.
Згідно з приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Доводів стосовно неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції позивач не навів.
Враховуючи наведене, додаткові докази, подані позивачем 01.08.2023 не приймаються судом апеляційної інстанції.  
Стосовно визначеного позивачем періоду збитків з 28.09.2018 по 27.09.2021, слід зазначити наступне. 
Так, період до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/570/16 про визнання недійсними належних AT "МР Банк" свідоцтв України (фактично з 28.09.2018 по 28.04.2021) не може вважатися періодом неправомірного використання AT "МР Банк" спірної торговельної марки, оскільки наявність чинного свідоцтва, виданого на підставі заявки, що подавалася без порушення прав інших осіб, надає заявнику можливість законного очікування того, що використання ним торговельної марки, права на яку посвідчуються таким свідоцтвом, є цілком правомірним відповідно до принципів правової визначеності та належного доказування.
Належних доказів, на підставі яких можливо було б визначити, як наявність, так і суму збитків, за період з 28.04.2021 по 27.09.2021 позивачем суду не надано.
Згідно частини 2 ст. 49 Закону № 4452-VI протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.
Враховуючи встановлені вище обставини щодо непідтвердження існування боргу в заявленному розмірі у AT "МР Банк" перед позивачем, відмова відповідача в акцептуванні вказаної вимоги не може бути визнана необгрунтованою.
Доводи апелянта про дотримання ним порядку заявлення кредиторських вимог не свідчать про їх автоматичне акцептування та неможливість відмови Уповноваженою особою Фонду в їх визнанні. 
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).
Крім цього, на позивача покладаються витрати відповідача  по сплаті ним судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2023 року  у справі №910/11043/22 - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк"  9  924 грн судового збору за подання касаційної скарги.
4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова  (враховуючи перебування судді Буравльова С.І. у відпустці з 05.05.2025 по 18.05.2025 та судді Ткаченко Б.О. на лікарняному з 16.05.2025 по 22.05.2025) складена: 23.05.2025 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                С.І. Буравльов