ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року	Львів	Справа № 140/6570/24 пров. № А/857/26021/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.09.2024р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кросавто» до Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів (суддя суду І інстанції: Валюх В.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16.09.2024р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

24.06.2024р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Кросавто» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем Волинською митницею рішення № UA205140/2024/000151/1 від 10.06.2024р., № UA205140/2024/000152/1 від 11.06.2024р. про коригування митної вартості товарів; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3696 грн. 91 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн. (а.с.1-11).

Згідно ухвали суду від 28.06.2024р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання за наявними матеріалами (а.с.45 і на звороті).

Відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.09.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано прийняті відповідачем Волинською митницею рішення № UA205140/2024/000151/1 від 10.06.2024р., № UA205140/2024/000152/1 від 11.06.2024р. про коригування митної вартості товарів; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати в загальному розмірі 7957 грн. 53 коп. (а.с.134-141).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Волинська митниця, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.144-153).
          Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що митна вартість товарів за митною декларацією /МД/ № 24UA205140037410U2 від 07.06.2024р. та № 24UA205140037409U0 від 07.06.2024р. не може бути визнана в зв`язку з тим, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, вони містять розбіжності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених відомостей про митну вартість, та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи, які б спростували ці розбіжності.
Відповідно до вимог ч.ч.2 і 3 ст.53 МК України декларанту у всіх випадках надіслано повідомлення про надання документів на підтвердження митної вартості, проте, декларант не надав інших документів для підтвердження митної вартості, у зв`язку із чим, за результатом проведеної письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару, Волинською митницею з дотриманням вимог чинного законодавства прийняті рішення про коригування митної вартості товарів, які скасуванню не підлягають. Рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні товари за ЄАІС, а саме за МД № UA205140/2024/027347 від 23.04.2024р., де митна вартість товару становить 65000 дол. США/од.

Позивач ТзОВ «Кросавто» скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.172-179).

Ухвалою апеляційного суду від 02.01.2025р. з ініціативи апеляційного суду витребовувано від позивача додаткові докази по справі (зокрема, переклади на українську мову документів, що викладені на іноземній мові) (а.с.181-183); додаткові докази надані позивачем і долучені на матеріалів справи (а.с.186-217).

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ТзОВ «Кросавто» через уповноваженого декларанта ПП «МІ-7» на митний пост Волинської митниці подано МД № 24UA205140037410U2 від 07.06.2024р. (а.с.95) та № 24UA205140037409U0 від 07.06.2024р. (а.с.64), за якими задекларовано ввезення, зокрема, таких товарів:
товар № 1: «Автокран самохідний на колісному ходу новий, 1 шт.: марка XCMG; модель XCT12L5_5; номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 ; календарний рік виготовлення - 2024; модельний рік виготовлення - 2024; вид палива - дизель, робочий об`єм двигуна 6750 см3; потужність двигуна 168 кВт; тип двигуна (код двигуна) YCDV4863-235; тип кузова автокран (спеціалізована техніка для підйому та пересування вантажів із 5-ти секційною стрілою); загальна кількість місць, включаючи місце водія - 2; колісна формула - 4х2.2; максимальний виліт стріли – 36,5 м; вантажопідйомність 12000 кг; власна маса 18735 кг; призначений для піднімання та переміщення вантажів у горизонтальній та вертикальній площині; виробник: XCMG, CN Торгівельна марка: XCMG»;
товар № 2: «Автокран самохідний на колісному ходу - новий, 1 шт.: марка XCMG; модель XCT12L5_5; номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 ; календарний рік виготовлення - 2024; модельний рік виготовлення - 2024; вид палива - дизель, робочий об`єм двигуна 6750 см3; потужність двигуна - 168 кВт; тип двигуна (код двигуна) YCDV4863-235; тип кузова автокран (спеціалізована техніка для підйому та пересування вантажів із 5-ти секційною стрілою); загальна кількість місць, включаючи місце водія - 2; колісна формула - 4х2.2; максимальний виліт стріли 36,5 м; вантажопідйомність 12000 кг; власна маса 18735 кг; призначений для піднімання та переміщення вантажів у горизонтальній та вертикальній площині; Виробник: XCMG, CN Торгівельна марка: XCMG».
На підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного основного методу її обчислення декларантом до вказаних МД були подані такі документи:
по товару № 1 (МД № 24UA205140037410U2 від 07.06.2024р.): пакувальний лист № б/н від 11.04.2024р. (зворот а.с.19); рахунок-проформа № NSDYC240316UKR від 16.03.2024р.; рахунок-фактура (інвойс) № NSDYC240316UKR від 11.04.2024р. (а.с.18); коносамент № 237866285 від 11.04.2024р. (а.с.30); автотранспортна накладна № 002505 від 04.06.2024р.; супровідний документ T1 № 24PL322080NS6QJVJ1 від 04.06.2024р.; сертифікат про походження товару № 24C3100A4729/00087 від 11.04.2024р. (а.с.20); платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 76 від 19.03.2024 (а.с.19); рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 325 від 06.06.2024р. (зворот а.с.20); документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 141 від 06.06.2024р. (а.с.21); висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями № 4640/24 від 07.06.2024р. (а.с.23); некласифікований документ, який підтверджує заявлену митну вартість (крім позначених кодами 3001 - 3021, 3023) витяг з сайту від 07.06.2024р.; страховий поліс № AWUX01J24224QAAAL7LC від 11.04.2024р. (а.с.21 - 22); зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 251022/NS від 25.10.2022р. (а.с.36-38); договір про надання послуг митного брокера № 4 від 01.04.2024р.; договір (контракт) про перевезення № 10-02/2023 від 10.02.2023р.; інші некласифіковані документи 070624027 від 07.06.2024р.; інші некласифіковані документи фото від 07.06.2024р.
по товару (МД № 24UA205140037409U0 від 07.06.2024р.): пакувальний лист № б/н від 11.04.2024р. (зворот а.с.29); рахунок-проформа № NSDYC240318UKR від 18.03.2024р.; рахунок-фактура (інвойс) № NSDYC240318UKR від 11.04.2024р. (а.с.28); коносамент № 238154819 від 11.04.2024р. (а.с.30); автотранспортна накладна № 797610 від 04.06.2024р. (зворот а.с.78); супровідний документ T1 № 24PL322080NS6QJZB2 від 04.06.2024р. (а.с.79-80); сертифікат про походження товару № 24C3100A4729/00086 від 11.04.2024р. (а.с.31); платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 77 від 19.03.2024р. (а.с.29); рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 324 від 06.06.2024р. (зворот а.с.31); документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 140 від 06.06.2024р. (а.с.32); висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями № 4641/24 від 07.06.2024р. (а.с.34); некласифікований документ, який підтверджує заявлену митну вартість (крім позначених кодами 3001 - 3021, 3023) - витяг з сайту від 07.06.2024р.; страховий поліс №AWUX01J24224QAAAL7MG від 11.04.2024р. (а.с.33); зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 251022/NS від 25.10.2022р. (а.с.36-38); договір про надання послуг митного брокера № 4 від 01.04.2024р.; договір (контракт) про перевезення № 10-02/2023 від 10.02.2023р.; інші некласифіковані документи 070624029 від 07.06.2024р.; інші некласифіковані документи фото від 07.06.2024р. (а.с.81-86).
З оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів вбачається, що митна вартість товару за вказаними МД не була визнана митним органом у зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності:
по МД №24UA205140037410U2 від 07.06.2024 (а.с.15):
* відповідно п.2.2 зовнішньоекономічного контракту № 251022/NS від 25.10.2022р., рахунка-проформи № NSDYC240316UKR від 16.03.2024р. передбачені умови поставки Gdynia (Польща). До митного оформлення відповідно рахунка-фактури № NSDYC240316UKR від 11.04.2024р. заявлено CIF Gdansk (Польща);
* в супровідному Т1 № 24PL322080NS6QJVJ1 від 04.06.2024р. відсутні відомості щодо вартості товару;
* відповідно до п.4 договору (контракту) про перевезення № 10-02/2023 від 10.02.2023р. транспортування вантажу здійснюється на основі письмової Заявки, однак Заявка не подана до митного оформлення;
* наданий витяг з сайту Інтернет на підтвердження заявленої митної вартості містить цінову інформацію про товар, відмінну від заявленої. Також неможливо перевірити заявлене, оскільки за даним посиланням в мережі Інтернет інформація відсутня.
по МД №24UA205140037409U0 від 07.06.2024 (а.с.25):
* відповідно п.2.2 зовнішньоекономічного контракту № 251022/NS від 25.10.2022р., рахунка-проформи № NSDYC240318UKR від 18.03.2024р. передбачені умови поставки Gdynia (Польща). До митного оформлення відповідно рахунка-фактури № NSDYC240318UKR від 11.04.2024р. заявлено CIF Gdansk (Польща);
* в супровідному Т1 № 24PL322080NS6QJZB2 від 04.06.2024р. відсутні відомості щодо вартості товару;
* відповідно до п.4 договору (контракту) про перевезення № 10-02/2023 від 10.02.2023р. транспортування вантажу здійснюється на основі письмової Заявки, однак Заявка не подана до митного оформлення;
* наданий витяг з сайту Інтернет на підтвердження заявленої митної вартості містить цінову інформацію про товар, відмінну від заявленої. Також неможливо перевірити заявлене, оскільки за даним посиланням в мережі Інтернет інформація відсутня.
В зв`язку із наявністю розбіжностей та відповідно до ч.ч.2, 3 ст.53 МК України у вказаних випадках митного оформлення декларанту була надіслана вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, зокрема: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 6) банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) транспортні (перевізні) документи; 9) відомості про страхування товару.
Декларант не надав додаткових документів, які б підтвердили заявлену митну вартість товару, вважаючи, що надав усі документи з визначення митної вартості, про що повідомив листом б/н від 10.06.2024р. (а.с.92).
Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000151/1 від 10.06.2024р., № UA205140/2024/000152/1 від 11.06.2024р. (а.с.15, 25).
З графи 33 вказаних рішень вбачається, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до ч.ч.2 і 3 ст.53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно із ст.57 МК України. Митну вартість визначено за резервним методом (ст.64 МК України). Рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні товари за ЄАІС, а саме за МД № UA205140/2024/027347 від 23.04.2024р., де митна вартість товару становить 65000 дол. США/од.
Крім того, Волинська митниця видала картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№ UA205140/2024/001517, UA205140/2024/001519, відповідно до яких відмовлено у митному оформленні товарів у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ст.53 МК України, прийняттям рішень про коригування митної вартості товарів (а.с.16, 26).
В подальшому спірний товар випущено у вільний обіг за МД № 24UA205140037962U0 від 11.06.2024р. (а.с.17), № 24UA205140037970U6 від 11.06.2024р. (а.с.27).

Розглядуваний спір стосується правомірності рішень відповідача щодо коригування митної вартості товарів, а саме: останній виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена декларантом за першим (основним) методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару. 
Лише наявність розбіжностей в документах чи ознак їх підробки, відсутність в документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, є підставою для витребування додаткових документів у декларанта.
Відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.
Окрім цього, суд дійшов висновку, що враховуючи складність справи, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, до стягнення на користь позивача належить 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):
ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
В пункті 2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. 

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.
Зокрема, позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану у спірних МД митну вартість товарів, зокрема: пакувальні листи; рахунки-проформи; рахунки-фактури (інвойси); коносамент; автотранспортні накладні; супровідний документ T1; сертифікати про походження товару; платіжні документи; рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги; документи, що підтверджують вартість перевезення товару; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями; страховий поліс; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 251022/NS від 25.10.2022р.; договір про надання послуг митного брокера № 4 від 01.04.2024р.; договір (контракт) про перевезення № 10-02/2023 від 10.02.2023р.
Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, подані декларантом документи в своїй сукупності підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Передумовою для прийняття оскаржених рішень слугувала наявність розбіжностей в документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Водночас, контрактом № 251022/NS від 25.10.2022р. визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця та покупця (а.с.36-38).
Відповідно до інвойсів № NSDYC240316UKR від 16.03.2024р. (а.с.18) та № NSDYC240316UKR від 18.03.2024р. (а.с.28) вартість товару становить по 53000 дол.США. Цими документами визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну, строк оплати.
Ціна товару в інвойсах № NSDYC240316UKR від 16.03.2024р. (53000 дол.США) та № NSDYC240316UKR від 18.03.2024р. (53000 дол.США) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД № 24UA205140037410U2 від 07.06.2024р. та № 24UA205140037409U0 від 07.06.2024р. (графа 22).
Факт оплати придбаного товару підтверджується платіжними інструкціями № 76 від 19.03.2024р. (а.с.19) та № 77 від 19.03.2024р. (а.с.29).
Ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з ч.2 ст.53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Вказана в МД № 24UA205140037410U2 від 07.06.2024р. та № 24UA205140037409U0 від 07.06.2024р. фактурна вартість товару відповідає тій, що зазначена в інвойсах № NSDYC240316UKR від 16.03.2024р. (53000 дол.США) та № NSDYC240316UKR від 18.03.2024р. (53000 дол.США). Будь-яких розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містять.
При цьому, визначаючи митну вартість за першим методом, декларант до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України (за МД № 24UA205140037409U0 від 07.06.2024р. - 100000 грн., за МД № 24UA205140037410U2 від 07.06.2024р. - 100000 грн.), що не заперечується відповідачем. Такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією рахунками на оплату № 325 від 06.06.2024р. (зворот а.с.20) та № 324 від 06.06.2024р. (зворот а.с.31), довідками про транспортні витрати № 141 від 06.06.2024р. (а.с.21) та № 140 від 06.06.2024р. (а.с.32).

Відтак, суд першої інстанції дійшов послідовного та логічного висновку про відсутність підстав ставити під сумнів заявлену декларантом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Стосовно виявлених митним органом розбіжностей, а саме те, що відповідно до умов п.2.2 зовнішньоекономічного контракту № 251022/NS від 25.10.2022р., рахунка-проформи № NSDYC240316UKR від 16.03.2024р. передбачені умови поставки Gdynia (Польща), а до митного оформлення відповідно рахунка-фактури № NSDYC240316UKR від 11.04.2024р. заявлено CIF Gdansk (Польща), то за умовами зовнішньоекономічного контракту № 251022/NS від 25.10.2022р., укладеного між фірмою «Nation Success (HK) LIMITED» (продавець) та ТзОВ «Кросавто» (покупець), продавець зобов`язується доставити, а покупець прийняти та оплатити нові та вживані автомобілі, нові та вживані трактори, комбайни, автобуси, вантажівки, мотоцикли, промислове та виробниче обладнання, автомобільні деталі, запасні частини, аксесуари та матеріали, включаючи кузови для моторних транспортних засобів на умовах CIP - Київ, CIP - Луцьк, DAP - Луцьк, CIP - Рівне, DAP - Рівне, DAP-Житомир, CIF- Чорноморськ, CIF-Одеса, DAF - Ягодин, згідно з інвойса за кожну поставку (пункт 1.1 контракту).
Умови поставки CIF Інкотермс 2010 - це комерційний торговий термін, який в міжнародній практиці є однією з основних умов поставки товарів. Його назва є абревіатурою, утвореної першими літерами англійського виразу «Cost, Insurance and Freight» («Вартість, страхування і фрахт»). Поставка товару на умовах CIF має на увазі, що продавець виконав обумовлену поставку в тому випадку, коли товар вже фактично поміщений на борт судна (перейшов через поручні) в порту відвантаження в узгоджені сторонами терміни. При цьому за умовами поставки CIF продавець повинен сплатити витрати з доставки товару в зазначений порт призначення. Продавець також повинен застрахувати товар (сплативши передбачені страхові внески) від можливих ризиків його повної втрати або часткового пошкодження під час перевезення. Коносамент (товарну квитанцію) і страховий поліс продавець передає покупцеві. Однак покупцеві слід мати на увазі, що за умовами поставки CIF, в зобов`язання продавця входить страхування вантажу тільки з мінімальним страховим покриттям і не більше того. Тому, якщо покупець дорожить вантажем і планує застрахувати його з більшою сумою покриття, він повинен додатково домовиться про це з продавцем або самостійно за рахунок власних коштів провести додаткове страхування. З моменту, коли товар розміщений на борту судна, можливі ризики його втрати або псування приймає на себе покупець. Умови CIF застосовуються виключно при транспортуванні вантажу по воді (морським або річковим транспортом). В разі, якщо сторони, що беруть участь у угоді, не мають кінцевою метою навантаження товар на борт судна, потрібно застосовувати термін CIP, який використовується при переміщенні товару різними видами транспорту, в тому числі і при змішаних перевезеннях. Базис поставки CIF також передбачає і виконання продавцем обов`язкових експортних митних процедур, передбачених в випадку вивезення товару. Але при цьому в обов`язки продавця не входить виконання митних формальностей, пов`язаних з ввезенням товару, він не повинен проводити оплату імпортних мит, а також виконувати інші імпортні митні процедури, передбачені при ввезенні.
Водночас, митним органом не надано доказів того, що вказана обставина якимось чином вплинула на визначення вартості товару.

Також безпідставними є твердження відповідача в оскаржуваних рішеннях про те, що в супровідних документах Т1 № 24PL322080NS6QJVJ1 від 04.06.2024р., № 24PL322080NS6QJZB2 від 18.06.2024р. відсутні відомості щодо вартості товару, оскільки у вказаних документах є посилання на інвойси № NSDYC240316UKR від 16.03.2024р. та № NSDYC240316UKR від 18.03.2024р. з вказаною вартістю товару 53000 дол. США (а.с.79-80, 107-108).

Окрім цього, згідно з п.5 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Згідно висновків постанови Верховного Суду від 07.07.2023р. у справі № 803/718/17 якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Звідси, довідки про транспортні витрати № 141 від 06.06.2024р. (а.с.21) та № 140 від 06.06.2024р. (а.с.32) підтверджують витрати на перевезення вантажу «Автокран XCMG XCT 12L5_5» по маршруту м.Гданськ, Польща - м.Луцьк, Україна та складають 114118 грн., а саме: м.Гданськ, Польща - п/п Дорогуськ Ягодин - 100000 грн.; п/п Ягодин - м.Луцьк 14118 грн.
Відповідно до цих довідок завантаження проводилось за рахунок відправника; страхування вантажу не здійснювалось.
Інформація, що міститься у довідках про транспортні витрати, дає можливість ідентифікувати товар, що транспортувався, тобто, вказані довідки містять числові значення витрат щодо транспортування товару до кордону України в розмірі 100000 грн.; зазначені транспортні витрати були включені до митної вартості відповідно до ч.10 ст.58 МК України.

Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Окрім цього, вимога про надання банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією відповідно до ч.3 ст.53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Однак, за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Приписами п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів не відповідають вимогам п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України, оскільки у них, крім номера та дати МД (№ UA101090/2023/011079 від 07.09.2023), на підставі якої здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов не наведено.
На думку колегії суддів, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у розглядуваному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості, слугувати достатньою та самостійною підставою для відмови в здійсненні митного оформлення товару.

Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За змістом п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затв. наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012р., у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019р. у справі № 825/648/17.

Звідси, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. 

За усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021р. у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020р. у справі № 809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. по справі № 815/228/17 дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про розмитнення у попередніх періодах аналогічних товарів із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, зазначені документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас, такі підтверджували числові значення митної вартості.
Разом з тим, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.
Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
За таких обставин визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Таким чином, прийняті відповідачем Волинською митницею рішення № UA205140/2024/000151/1 від 10.06.2024р., № UA205140/2024/000152/1 від 11.06.2024р. не ґрунтуються на вимогах закону.
Враховуючи непідтвердження обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак, й покладених в основу спірних рішень, заявлений позов є підставним, через що підлягає до задоволення.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою Адвокатського бюро /АО/ «Крючкова», отриманою в суді першої інстанції, в загальному розмірі 15000 грн.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивача представлено:
ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АС № 1099388 від 21.06.2024р., складений на підставі договору про надання правової допомоги № 79-ЮП від 09.08.2023р. (а.с.14);
рахунок-фактура № 589 від 20.06.2024р. на суму 15000 грн. (а.с.39);
акт № 589 приймання-передачі наданих послуг від 14.08.2024р., а саме послуг представництва в суді першої та апеляційної інстанцій (зворот а.с.39);
на підставі рахунку-фактури № 589 від 20.06.2024р. ТзОВ «Кросавто» сплатило АО «Крючкова» кошти в сумі 15000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 438 від 21.06.2024р. (а.с.40).

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом АО «Крючкова» в суді першої інстанції, а відтак підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу в розглядуваній адміністративній справі № 140/6570/24.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`мсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді представництва в суді першої інстанції.

У частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Судом першої інстанції із врахуванням всіх обставин справи визначено дійсний розмір витрат на правову допомогу адвоката в сумі 5000 грн., який є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про підставність заявленого позову та наявність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Волинську митницю.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.09.2024р. в адміністративній справі № 140/6570/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Волинську митницю (утворену як відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 15.04.2025р.