ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Мірінович У.А.

28 травня 2025 року	Львів	Справа № 500/751/25 пров. № А/857/13856/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення   Тернопільського окружного адміністративного суду   від 24 березня 2025 року   у справі № 500/751/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області     про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
10.02.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просив суд:
-визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2024р. №14 щодо відмови в підтверджені стажу роботи на посаді тракториста - машиніста, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 01.06.1989р. - 09.02.2000р.;
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №192650012021 від 09.01.2025р. щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за винятком підтвердженого пільгового стажу роботи на посаді тракториста – машиніста;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити та виплачувати з 22.05.2024р. пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового страхового стажу період роботи на посаді тракториста - машиніста в колгоспі ім. Л. Українки з 01.06.1989р. - 09.02.2000р.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.03.2025р. позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2024р. №14 про відмову ОСОБА_1 в підтверджені стажу роботи на посаді тракториста - машиніста, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 01.06.1989р. - 09.02.2000р.
Крім того, суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №192650012021 від 09.01.2025р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Одночасно, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.01.2025р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи на посаді тракториста в колгоспі ім. Л.Українки та в Аграрно-акціонерному господарстві ім. Л. Українки з 01.06.1989р. - 09.02.2000р.
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.03.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.08.2024р. №192650012021, за принципом екстериторіальності, відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи на посаді тракториста-машиніста.
В подальшому Рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2024р. №14 ОСОБА_1 відмовлено в підтвердженні пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах та не зараховано період роботи в колгоспі ім. Л. Українки та ААГ ім. Л. Українки з 01.06.1989р. - 09.02.2000р., покликаючись на недоліки в записах трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 10.05.1985р.), що стосуються підстав прийняття на роботу та переведення на посаду тракториста.
Крім того, Комісія не прийняла до уваги довідку Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 27.08.2024р. №165, яка видана на підставі розрахунково платіжних відомостей з травня 1985 - вересень 1986, липня 1989 - грудень 1999 щодо роботи ОСОБА_1 з 1989 - 1999 роки трактористом, оскільки при перевірці первинних документів відомості, які б містили інформацію про займану посаду не пред`явлено; Книги обліку трудового стажу, де були б відомості про роботу ОСОБА_1 впродовж 1984 - 2000 років та протоколи засідання правління та членів колгоспу за 1984 - 1999 роки в архіві відсутні (акт перевірки від 27.08.2024р. №1900- 1102-1/3922, пояснювальна записка старости Звиняцького старостинського округу Білобожницької сільської ради від 27.08.2024р.) (а.с.16-17).
03.01.2025р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
09.01.2025р. за результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийняв рішення № 192650012021 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу на посаді тракториста-машиніста (а.с.12).
Із змісту оскаржуваного рішення видно, що відмовляючи у призначенні пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виходив з того, що вік позивача на момент звернення 55 років, страховий стаж складає 32 роки 11 місяців 4 дні (до страхового стажу зараховані всі періоди трудової діяльності), пільговий стаж на посаді тракториста-машиніста - 13 років 20 днів. Покликаючись на рішення Комісії від 28.10.2024р. №14, відповідач не зарахував позивачу стаж роботи на посаді тракториста-машиніста з 01.06.1989р. - 31.12.1999р. згідно довідки від 09.07.2024р. № 47.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»     передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. 
Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом «Про пенсійне забезпечення».
В п.3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» видно, що правом пільгового пенсійного забезпечення користуються трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".
Питання пільгового пенсійного забезпечення окремих категорій сільського господарства врегульовано нормами ст.13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”.
Згідно п. “в” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 29 років (при зверненні з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року), з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Отже, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 392/1846/15-а та від 08 квітня 2020 року у справі № 469/1193/16-а.
ст.62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В п.1, п.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
п.20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначає Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006р. №18-1 (далі - Порядок № 18-1).
п.3 цього Порядку визначено, що підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).
В п.6 Порядку видно, що основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.
Для виконання покладених на Комісію завдань їй надається право: заслуховувати на своєму засіданні особу, яка подала заяву про підтвердження стажу роботи (далі - заявник), або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально; запрошувати на засідання як консультантів та експертів фахівців центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій; отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку; інформувати територіальні органи Пенсійного фонду України з питань, що входять до компетенції Комісії (п.7 Порядку).
Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються: документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); трудова книжка; документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема: довідка про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.
Заявник (його представник) може додатково подавати інші документи про стаж роботи (п.11 Порядку №18-1).
Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку (п.15 Порядку № 18-1).
Порядок призначення пенсій на пільгових умовах роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992р. №7. До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії "тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.
Наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).
В п.1.1 Інструкції, видно, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
п.1.5 Інструкції вказує, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до п.2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, не може впливати на його особисті права.
Отже, основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки, бухгалтерських документів на підприємстві. У свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.
Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечувалось відповідачами, що позивачу до страхового стажу зараховані усі періоди роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 10.05.1985р., проте, до пільгового стажу зараховано лише 13 років 20 днів.
Так, відповідно до рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2024р. №14 до пільгового стажу не зараховані періоди роботи ОСОБА_1 на посаді тракториста-машиніста в колгоспі ім. Л. Українки та в Аграрно-акціонерному господарстві ім. Л. Українки з 01.06.1989р. - 09.02.2000р., у зв`язку із недоліками в записах трудової книжки позивача, що стосуються підстав прийняття на роботу та переведення на посаду тракториста.
Як видно із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №192650012021 від 09.01.2025р., єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах вказано те, що стаж роботи позивача на посаді тракториста - машиніста з 01.06.1989р. - 31.12.1999р. згідно довідки від 09.07.2024р. №47 не підтверджено рішенням Комісії від 28.10.2024р. №14.
Проте, такі висновки пенсійного органу суперечать вищенаведеним нормам закону, оскільки основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, та відповідні виконуванні роботи, що дають особі право на пільгову пенсію. Водночас, недотримання оформлення довідок працівниками підприємства не свідчить про відсутність у позивача права на призначення такої пенсії, враховуючи, що відповідно до Додатку № 5 Порядку № 637 у Довідці про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, не вказано, що обов`язковою підставою видачі такої довідки є саме первинні документи.
Із змісту копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 видно, що титульна сторінка трудової книжки засвідчена печаткою колгоспу ім. Л. Українки, дата заповнення - 10.05.1985р., професія - тракторист (а.с.21). У спірний період трудова книжка позивача містить такі записи:
- 01.05.1985р.прийнятий на роботу різноробочим в колгосп ім. Л. Українки (запис 1);
- 01.06.1989р. переведений трактористом (запис 2);
- 21.01.1992р. колгосп ім. Л. Українки реорганізовано в Аграрно-акціонерне господарство ім. Л. Українки, наказ №1 від 21.01.1992р. (запис 3);
- 09.02.2000р. переведено в ПАП «Білобожницьке» (запис 4).
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що дійсно в трудовій книжці ОСОБА_1 записи №1,2 про прийняття на роботу та переведення на посаду тракториста не місять покликань на документи, які є підставою для внесення цих записів до трудової книжки.
Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.
Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від постанові від 21.02.2018р. (справа №687/975/17), від 23.04.2019р. (справа №593/1452/16-а), від 30.09.2021р. (справа №300/860/17), висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України.
Відповідно до історичної довідки Білобожницької сільської ради Чортківського району, Тернопільської області від 09.07.2024р. №48, 10 грудня 1949 року утворений колгосп ім. Лесі Українки. Згідно рішення загальних зборів (протокол зборів №5 від 10.12.1949р.). 10 березня 1992 року відповідно до рішення загальних зборів колгоспників (протокол №1 від 10.03.1992р. року) колгосп ім. Лесі Українки перейменовано на Аграрно-Акціонерне Господарство імені Лесі Українки (ААГ імені Лесі Українки). ААГ імені Лесі Українки здійснював Фінансово-економічну діяльність до 01.04.2000р. 14 травня 2021 року документи вище перелічених організацій прийняті на зберігання в Білобожницьку сільську раду згідно акту №1 від 14.05.2021р. (а.с.27).
На підтвердження трудової участі в колгоспі ім. Л. Українки ОСОБА_1 до матеріалів справи надано довідку Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 09.07.2024р. №47, з якої встановлено, що позивач з 01.05.1985р. - 31.12.1999р. працював в колгоспі ім. Л. Українки. При цьому, у відповідності до кількості відпрацьованих людино - днів упродовж 1985 - 1988 років був різноробочим, з 1989 - 1999 роки працював трактористом (а.с.25-26).
У вказаній довідці за №47 містяться записи щодо трудової участі в громадському господарстві, а саме щодо виконання позивачем норм річного мінімуму трактористом:
у 1989 році - відпрацьовані людино днів за рік - 73 при мінімумі 190;
у 1990 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 212 при мінімумі 190;
у 1991 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 178 при мінімумі 160;
у 1992 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 221 при мінімумі 160;
у 1993 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 192 при мінімумі 160;
у 1994 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 303 при мінімумі 150;
у 1995 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 325 при мінімумі 150;
у 1996 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 200 при мінімумі 150;
у 1997 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 137 при мінімумі 140;
у 1998 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 272 при мінімумі 140;
у 1999 році - відпрацьовані людино-днів за рік - 91 при мінімумі 140.
Підставою для внесення відповідних записів до зазначеної довідки є книга обліку по оплаті праці, про що у довідці зароблено відповідний запис.
Колегія суддів наголошує, що трудова книжка не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 , будучи членом колгоспу, не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Отже, записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідкою Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 09.07.2024р. №47 підтверджено, що позивач з 01.06.1989р. - 09.02.2000р. виконував роботу тракториста безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції, з виконанням прийнятого колгоспом (в подальшому сільськогосподарським підприємством) річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а підставою для внесення даних записів до спірної довідки є книга обліку по оплаті праці.
Крім того, колегія суддів наголошує, що позивач в період з 01.09.1984р. - 29.08.1985р. навчався за спеціальністю «тракторист-машиніст третього класу» в Хоростківському СПТУ-27, що підтверджується атестатом №13359, який виданий 29.08.1985р. Хоростківським СПТУ-27, реєстраційний номер 13359, що дає підстави для висновків, що позивач після закінчення навчання почав працювати за набутою спеціальністю тракториста.
З огляду на викладене, відсутність відомостей в трудовій книжці про документи, на підставі яких зроблені записи про прийняття на роботу позивача та переведення на посаду тракториста, є ніщо іншим як недоліком в оформленні трудової книжки, що здійснено його роботодавцем - колгоспом ім. Л. Українки.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що не впорядкованість трудової документації, не передання документів на зберігання до архіву, ліквідація організації, відсутність інших відомостей не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи ОСОБА_1 з трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудових книжок та бухгалтерських документів на підприємстві, їх зберігання, а тому це не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 682/51/17 дійшов таких висновків: " … судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у спірні періоди працював на посаді тракториста-машиніста на підприємствах сільського господарства, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому суди обґрунтовано дійшли висновку щодо протиправності відмови у призначенні позивачу пільгової пенсії […]".
Тому, за наявності періодів роботи на посаді тракториста на підприємствах сільського господарства, виникає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Отже,  невпорядкованість трудової документації, відсутність інших відомостей не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудових книжок та бухгалтерських документів на підприємстві, їх зберігання, а тому це не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. В свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист. 
Також Верховний суд України у постанові у справі № 754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновків, що певні недоліки стосовно заповнення трудової документації щодо безпосередньої зайнятості позивача на посаді тракториста у виробництві сільськогосподарської продукції не можуть бути підставою для не врахування відповідних періодів роботи при проведенні обрахунку стажу для призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах (аналогічна правова позиція зазначена у п.29 постанови Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі N 490/12392/16-а).
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні періоди роботи позивача на посаді тракториста в колгоспі ім. Л. Українки та в Аграрно-акціонерному господарстві ім.Л. Українки з 01.06.1989р. - 09.02.2000р. підтверджені належними та допустимими доказами, а тому їх слід врахувати до його пільгового стажу.
Водночас, покликання апелянта на формальні недоліки при оформленні трудової книжки та уточнюючої довідки колегія суддів відхиляє за необгрунтованістю, оскільки вказана документація складена роботодавцем. Тому, працівник не може бути позбавлений свого права на пенсійне забезпечення через їх наявність. Позивач не може відповідати за внесення/невнесення відомостей або точність відображення певних даних у документах.
З огляду на викладене, рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2024 №14р. та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №192650012021 від 09.01.2025р., слід визнати протиправним та скасувати.
При цьому, вирішуючи питання щодо відповідача, якого слід зобов`язати зарахувати позивачу до його страхового та пільгового стажу спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком, колегія суддів наголошує на такому.
В п.4.1, п.4.2, абз.3 п.4.3, п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (надалі, також – Порядок №22-1), видно, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування судом прийнятого протиправного рішення.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постановах від 08.02.2024р. в справі №500/1216/23, від 07.05.2024р. в справі №460/38580/22.
Враховуючи вищевикладене, з метою ефективного поновлення прав позивача, вірними є висновки суду першої інстанції що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи на посаді тракториста в колгоспі ім. Л. Українки та в Аграрно-акціонерному господарстві ім. Л. Українки з 01.06.1989р. - 09.02.2000р. та повторно розглянути заяву від 03.01.2025р. з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкти владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області діяли не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також,  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області – залишити без задоволення, а рішення   Тернопільського окружного адміністративного суду   від 24 березня 2025 року   у справі № 500/751/25  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель