Номер провадження: 33/813/915/25
Номер справи місцевого суду: 504/3117/24 
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В. Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
захисника особи, яка притягується до відповідальності, - Бочарова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Бочарова Андрія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст судового рішення
Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з тим, що він 28.06.2024 о 22:40 год. за адресою: Одеська область Одеський район, а/д М14, 21 км+700м, керував автомобілем «Nissan», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер», результат якого склав 1,06 проміле. З результатом ОСОБА_1 не погодився та від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився. 

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Бочаров А.В. в інтересах ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2025, винести нову, якою визнати ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні інкримінованого адмінправопорушення, а справу закрити.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку захисник послався на те, що стороні захисту стало відомо про наявність судового рішення лише 05.03.2025 після надходження постанови до електронного кабінету користувача Електронного суду, в ЄДРСР постанову оприлюднено 06.03.2025. 
Скарга обґрунтована тим, що: 
-суд допустив неповноту проведення розгляду справи, що призвело до неправильного її вирішення;
-працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм положень ПДР, які стали підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ;
-з наявних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 висловив незгоду з показами приладу Драгер щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння та вимогу про проходження огляду в найближчому медзакладі, однак працівники поліції вмовили його не проходити такий огляд;
- відеозапис не містить даних про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, моменту його зупинки; про поліцейського, який розпочав відеозапис; відсутня фіксація ознак алкогольного сп`яніння у водія; моменту розпаковки нового мундштука; моменту інформування поліцейським про порядок застосування спеціального технічного засобу та що на вимогу надається сертифікат відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки;
- на відеозаписі (22.47.00) відображена передача відеореєстратора від особи, яка фіксувала проведення огляду іншому поліцейському, який взагалі не приймав участь в освідуванні, – ОСОБА_2 ;
- акт огляду складений ОСОБА_3 після складання протоколу про адміністративне правопорушення, в той час як ОСОБА_4 взагалі відсутній на місці під час продувки Драгеру;
- акт огляду не вручено ОСОБА_1 ;
- чек Драгера заповнено інспектором Гузовським М., який не був оператором газоаналізатора Драгер;
- ОСОБА_1 не роз`яснено його прав, передбачених ст.286 КУпАП та ст.63 Конституції;
- ОСОБА_1 не надано копію протоколу про адміністративне правопорушення;
- матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом;
- направлення до лікарні, наявне в матеріалах справи, не було вручено ОСОБА_1 ;
- відсутні свідки відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в медзакладі;
- в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Бочаров А.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав клопотання про поновлення строку, доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. 
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова проголошена 04.03.2025 за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та захисника в її інтересах.
За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень постанова направлена до Реєстру для оприлюднення 04.03.2025, забезпечено надання загального доступу 06.03.2025.
Копія постанови суду на виконання вимог ч.1 ст.285 КУпАП направлена ОСОБА_1 04.03.2025 (а.с.62).
В апеляційній скарзі захисник Бочаров А.В. зазначив, що про наявність оскаржуваної постанови стало відомо 05.03.2025 після надходження зазначеної постанови до електронного кабінету користувача Електронного суду.
17.03.2025 захисник Бочаров А.В. скерував до суду через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка, серед іншого, містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Разом з тим, конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.
Цілісне розуміння положень статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.8 ч.2 ст. 129 Конституції України дає підстави для висновку, що кожному гарантовано право на ефективні засоби юридичного захисту при реалізації права на апеляційний перегляд справи.
У цьому випадку особі має бути забезпечено умови для належного оскарження судового рішення.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.
Судом апеляційної інстанції, аналізуючи наведені обставини, враховано, що під час проголошення оскаржуваної постанови суду сторона захисту була відсутня в судовому засіданні, копію постанови отримано 05.03.2025 в електронний кабінет системи «Електронний суд», а скарга подана 17.03.2025, тобто в перший робочий день після закінчення десятиденного строку з дня отримання копії судового рішення. При цьому, апеляційним судом враховано, що для належного обґрунтування апеляційної скарги апелянту необхідно ознайомитись з текстом оскаржуваного судового рішення.
Так, порядок подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції по справі про адміністративне правопорушення регламентовано виключно статтею 294 КУпАП, при цьому законом не встановлено конкретних вимог до такої апеляційної скарги.
Разом із тим слід врахувати, що згідно з положеннями процесуальних кодексів України однією з обов`язкових вимог до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є наявність в ній обґрунтування незгоди скаржника з висновками оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, для реалізації права на апеляційний перегляд справи особа має подати апеляційну скаргу на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення у встановлений законом строк із зазначенням доводів щодо незгоди із встановленими судом обставинами.
Для обґрунтування незгоди з ухваленим судовим рішенням скаржнику повинні бути відомі встановлені судом обставини та висновки суду. Вказане корелює із пунктом 4 ч.2 ст.283 КУпАП, яким передбачено, що постанова суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.
У пункті 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Враховуючи наведене та з огляду на зміст апеляційної скарги, яка містить доводи щодо незгоди із встановленими судом обставинами, зазначеними в оскаржуваному судовому рішенні, апеляційний суд вважає, що саме з моменту отримання судового рішення сторона захисту мала необхідні засоби для реалізації права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку подана 17.03.2025, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання судового рішення з урахуванням правила, коли закінчення строку припадає на вихідний день.
На підставі наведеного, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена та підтверджується такими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №813463 від 28.06.2024, яким зафіксовано, що 28.06.2024 о 22:40 год. за адресою: Одеська область Одеський район, а/д М14, 21 км+700м ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Alcotest 7510 «Драгер», результат якого склав 1,06 проміле (тест 1389). З результатом ОСОБА_1 не погодився та від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Від надання пояснень, отримання копії та підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився, про що зроблено відповідний запис в протоколі; 
- роздруківкою результатів освідування за допомогою алкотестера «Драгер», відповідно до якої результат складає 1,06 ‰;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння, результат огляду – 1,06 проміле, та зазначено, що ОСОБА_1 не згодний з виявленим результатом;
- наявними відеозаписами, якими зафіксовано процедура проходження ОСОБА_1 на місці зупинки огляду на стан алкогольного сп`яніння. Під час проведення процедури освідування, поліцейським розпаковано новий герметично запакований мундштук, проведено контрольний забір повітря, роз`яснено водієві порядок проходження огляду і проведено процедуру освідування під відеофіксацію. За результатом проходження огляду на газоаналізаторі Драгер у водія встановлена наявність алкоголю на рівні 1,06 проміле. З результатом водій не погодився, тому працівниками поліції було запропоновано проїхати до медзакладу для проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що водій висловив однозначну відмову, поліцейським повідомлено наслідки такої відмови та складено матеріали, якими зафіксовано вказане правопорушення, з якими ознайомлено водія. Від підпису протоколу, надання пояснень та отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився. Поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 його права, обов`язки та відсторонено від керування транспортним засобом; 
- направленням на огляд в медзаклад;
- довідками ст.інспектора ВАП УПП в Одеській області ст.лейтенанта поліції М.Бойко про не притягнення ОСОБА_1 протягом року до відповідальності за ст.130 КУпАП та отримання посвідчення водія, якими підтверджено кваліфікацію інкримінованого правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та статус водія відповідно.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Перш за все, слід зазначити, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії. 
За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.9а ПДР).
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 ПДР).
Проте, вказані вимоги ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи. 
Слід зазначити, що ОСОБА_1 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п.2.5 та п.2.9а. При цьому, презюмоване знання закону є принципом права, згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі, що кореспондується з положеннями ст.68 Конституції України.
Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція).
Так, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи щодо обставин проходження водієм ОСОБА_1 на місці зупинки огляду на стан алкогольного сп`яніння, не погодження з його результатами та відмови від проходження огляду в медзакладі.
Долучені відеозаписи повністю відображають проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки у встановленому порядку, непогодження з результатом та відмову від слідування до медзакладу для проходження огляду у встановленому порядку. Вказані відеозаписи є належним доказом у справі.
У протоколі зафіксовано адміністративне правопорушення – керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (порушення п.2.9а ПДР), зазначено про проведення огляду зі згоди водія на місці зупинки у встановленому порядку за допомогою приладу Драгер під відеозапис, результат огляду та відмову від проходження огляду в медзакладі. 
На підтвердження перебування водія у стані алкогольного сп`яніння надано роздруківку з Alkotest 7510, прилад ARLM 0414, принтер ARMDС 0470, тест 1389, результат 1,06‰, а також акт огляду, в якому зазначені виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, не стійка хода та результат огляду з використання спеціалізованого технічного засобу газоаналізатора Драгер – 1,06 проміле, непогодження водія з результатом.
Апеляційний суд звертає увагу, що у такому разі, правоохоронці мали б кваліфікувати дії ОСОБА_1 , як порушення ним вимог п.2.5.ПДР (відмова від проходження огляду), а не п. 2.9 а ПДР, як зазначено у вказаному вище протоколі про адміністративне правопорушення, але вказане не впливає на наявність в діях останнього складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, яка передбачає відповідальність як за керування в стані сп`яніння, так і відмову від проходження огляду.
Доводи апеляційної скарги щодо невручення акту огляду особі, яка притягається до відповідальності, не спростовує висновки суду щодо наявності в діях останнього складу інкримінованого правопорушення.
Доводи апелянта щодо не роз`яснення поліцейським прав ОСОБА_1 при складання протоколу про адміністративне правопорушення спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписами (БК 470402 – 39:30-39:49).
Доводи апелянта пропорушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, з огляду на таке. 
Посилання апелянта на відсутність на відеозаписі моменту розпаковки нового мундштука спростовується наявним відеозаписом, на якому поліцейський розпаковую новий герметично запакований мундштук та вставляє його з прилад Драгер (відео БК 470402 -00:10-00:20). 
Доводи захисника, що перед проведенням огляду ОСОБА_1 не було проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу та не було надано на його вимогу сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не знайшли свого підтвердження, з огляду на таке.
Дійсно, відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції перед проведенням огляду на стан сп`яніння, поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
З відеозапису нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано обставини проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, вбачається роз`яснення поліцейським порядку застосування приладу Драгер та не вбачається виявлення водієм бажання ознайомитесь із сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, за допомогою якою було проведено відповідний огляд, вказану вимогу ОСОБА_1 не висував поліцейським, тому у них не виник обов`язок надавати водію відповідні сертифікат та свідоцтво.
Доводи щодо відсутності свідків відмови водія від проходження огляду не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Законом України від 16.02.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» внесено зміни, серед іншого, до ст. 266 КУпАП, що набрали чинності 17.03.2021. Зокрема, частину другу вказаної статті викладено в такій редакції: "Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення".
Слід звернути увагу, що після цих змін до КУпАП, з 17.03.2021 свідки до проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Тобто, працівники поліції мають право проводити огляд на стан сп`яніння без участі свідків, за умови відеофіксації. 
Отже, діючі приписи ст.266 КУпАП вимагають залучення свідків лише в разі неможливості застосування поліцейським технічних засобів відеозапису. В даному випадку події, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення та зафіксовані за допомогою технічного засобу, матеріали відеозапису долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак залучення свідків не вимагалось.
Посилання апелянта щодо незабезпечення поліцейським доставки ОСОБА_1 на його вимогу до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження огляду, не приймається до уваги, з огляду на те, що з відеозапису встановлено незгода водія з результатом огляду, проведеного на місці зупинки, пропозиція поліцейського пройти огляд у медичному закладі, на що ОСОБА_1 висловив категоричну відмову від слідування до медзакладу. З відеозаписів, які здійснювались безперервно, не вбачається, що ОСОБА_1 погодився їхати до медустанови або ж наполягав на цьому, а поліцейські відмовили у цьому, як посилається апелянт.
При цьому, судом враховано, що ОСОБА_1 зі скаргами на дії поліцейських при оформленні протоколу не звертався, а тому доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції були допущені порушення при огляді на стан сп`яніння є необґрунтованими та спростовуються наявними доказами. Внаслідок чого, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.
Доводи апелянта про незаконність зупинки транспортного засобу апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що за правовим аналізом норм Правил дорожнього руху не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.
Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, як вбачається з матеріалів судового провадження дії службових осіб, які проводили огляд водія, складали протокол та фіксували правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися.
Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст.130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту інкримінованого правопорушення.
При цьому, судом першої інстанції надана оцінка доводам захисника ОСОБА_5 про те, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції в установленому законом порядку. При цьому судом враховано, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений на блокпосту під час дії воєнного стану.
Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.
Згідно п.10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 за №1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду. 
Правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України “Про основи національного спротиву”, “Про правовий режим воєнного стану”, “Про оборону України”, “Про національну безпеку України”, “Про Національну поліцію”, “Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України”, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Відтак, зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 безпосередньо на стаціонарному блокпості, у період дії в Україні правового режиму воєнного стану, з метою перевірки документів, здійснено на законних підставах.
Доводи апелянта, що відеозапис не містить даних про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, моменту його зупинки не спростовують правильність висновків місцевого суду, оскільки ОСОБА_1 не заперечував вказані факти, що підтверджується наявними в матеріалах справи відеозаписами.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 видимих ознак сп`яніння з посиланням на відеозапис, оскільки визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану, у разі не погодження водія з результатами огляду, проведеного на місці зупинки, - в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі. 
Доводи щодо передачі відеореєстратора від особи, яка фіксувала проведення огляду, іншому поліцейському, який взагалі не приймав участь в освідуванні – ОСОБА_2 , складення ним акту огляду та заповнення чеку Драгеру не спростовують висновку суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Вказані доводи є необґрунтованими і не відповідає вимогам чинного законодавства. 
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції був допитаний в судовому засіданні в якості свідка поліцейський ОСОБА_6 , показам якого судом надана відповідна оцінка.
Застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів регулює Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС України від 18.12.2018 №1026.
Згідно зі ст.255 КУпАП уповноваженими особами на складання протоколів про адміністративні правопорушення є посадові особи органів Національної поліції.
Жодна норма не містить обов`язку особистої участі у проведенні всіх процесуальних дій кожним поліцейським окремо. Патрульний наряд складається з двох поліцейських, обидва з яких є уповноваженими особами. Слід зазначити, що протокол складений уповноваженою особою на підставі достовірної інформації, отриманої під час фіксації події, незалежно від того, хто саме з поліцейських фізично проводив огляд водія. Передача відеореєстратора між працівниками поліції не є порушенням норм чинного законодавства.
Отже, вказані доводи апеляційної скарги є надуманими і не мають правового підґрунтя, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Доводи апелянта щодо неотримання письмового направлення на огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.
Відповідно до п.1 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Згідно з п.7 розділу 1 Інструкції № 1452/735 у разі незгоди водія транспортного засобу з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я). При цьому, п.8 розділу ІІ Інструкції встановлено, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
За приписами п.9 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Аналогічні положення містяться у п.6-8 Порядку.
Як вбачається з наявних відеозаписів, поліцейський вказані вимоги закону виконав в повному обсязі, проте ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду.
Системний аналіз положень ст.266 КУпАП, вищезазначених положень Інструкції та Порядку дає підстави стверджувати про те, що законодавством не передбачено вручення водію письмового направлення до закладу охорони здоров`я з метою проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки такий огляд проводиться у присутності поліцейського, який має забезпечити доставку особу, яка погодилася на проходження відповідного огляду. Слід звернути увагу, що дане направлення є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу. При цьому ОСОБА_1 відмовився від слідування до закладу охорони здоров`я для проходження відповідного огляду.
З огляду на те, що огляд водія на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі не проводився у зв`язку з його відмовою, не вручення останньому письмового направлення на медичний огляд не є обставиною, що вказує на відсутність в діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апелянта щодо невручення ОСОБА_1 копії протоколу про адміністративне правопорушення підтверджуються наявною в матеріалах справи копією та наявними відеозаписами, з яких встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії, про що зроблена відповідна відмітка у протоколі. Відтак, вказані доводи не спростовують правильність висновків місцевого суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо невідсторонення водія від керування транспортним засобом спростовуються наявними відеозаписами, яким зафіксовано роз`яснення поліцейським водію про неможливість надалі керувати транспортним засобом та необхідність знайти тверезого водія (відео БК 470402 проміжок часу 09:45-10:20 та 39:55-40:03). 

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено. 
За позицією апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395. Доказів зворотнього суду не надано стороною захисту.
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.
Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку місцевого суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевим судом повно, об`єктивно та всебічно проаналізовано зібрані по справі докази, надано їм належну оцінку, в результаті чого дійшов правильного й законного висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Процесуальних порушень, які б слугували безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду, не встановлено.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а постанова суду першої інстанції – залишенню без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Бочарова Андрія Валерійовича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 березня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Бочарова Андрія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                  І.А. Артеменко