ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 р.	Справа № 440/1196/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 р.  (постановлену суддею Шевяковим І.С.) по справі № 440/1196/24 
за позовом            ОСОБА_1   
до           Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області                    
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.03.2024  р. у справі № 440/1196/24, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024 р., позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме:   визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії від 30.01.2024 р.  № 163950003847;  зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.01.2024 р., з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 16.02.2003 р. по 06.04.2022  р. та, з урахуванням при обчисленні розміру пенсії довідок про заробітну плату за період роботи з 16.02.2003 р. по 06.04.2022 р. в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс».
Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з заявою про  встановлення судового контролю  за виконанням рішення суду у справі № 440/1196/24.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 р. задоволено  заяву позивача  про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 440/1196/24, встановлено судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 р. у справі № 440/1196/24, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подати протягом 30 днів з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 р. у справі № 440/1196/24 .
29.01.2025 р.  до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов звіт про виконання рішення суду, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області просило прийняти звіт про виконання рішення суду від 07.03.2024 у справі № 440/1196/24.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 р. відмовлено  у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 р.  у справі № 440/1196/24,   встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 440/1196/24 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у строк протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.03.2024  р. у справі № 440/1196/24;  зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у 30-денний строк надати до Полтавського окружного адміністративного суду відомості про керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення від 07.03.2024 р. у справі №440/1196/24, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові; номер облікової картки платника податків; зареєстроване місце проживання.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 р.   та  ухвалити нове рішення, яким прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.03.2024  р. у справі № 440/1196/24 за позовом ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні  представник апелянта підтримала  апеляційну скаргу та просила її задовольнити.  
У судовому засіданні представник позивача  проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив  рішення  суду першої інстанції  з наступних підстав. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у прийняті  звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 р.  у справі № 440/1196/24, суд першої інстанції виходив з того, що   Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області у поданому звіті не наведено заходів, які вживалися ним для виконання судового рішення, як і не наведено обґрунтованих обставини, що ускладнюють виконання судового рішення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду  першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до  ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналіз  вищевказаних норм законодавства вказує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 381-1 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України,  у заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).
Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України,  за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що Кодексом адміністративного судочинства України встановлено право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Тобто, законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Відповідно до ст. 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.  Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому. До звіту додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо звіт поданий представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій звіту та доданих до нього матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.
Згідно із  ч. ч. 1-2  ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 3821 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання. Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 3822 цього Кодексу.
Судовим розглядом встановлено, що при виконанні рішення суду  заробітну плату ОСОБА_1 з 01.01.2019 р.  по 06.04.2022 р. враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області нулями, оскільки в електронній пенсійній справі відсутні довідки про заробітну плату за зазначений період.
У звіті про виконання рішення суду  відповідачем вказано, що на момент призначення пенсії, на момент прийняття Головним управлінням рішення від 30.01.2024 р. та на момент виконання вищевказаних рішень суду, довідка № 000001234 від 01.03.2022 р., яка видана АТ «Полюс Красноярськ», в матеріалах електронної пенсійної справи відсутня.
Судовим розглядом встановлено, що  в мотивувальній  частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.03.2024  р. у справі № 440/1196/24, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024 р., вказано, що зарахування періодів роботи позивача з 16.02.2003 р. по 06.04.2022 р.  до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду та з метою  поновлення порушених прав позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зобов`язано зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 16.02.2003  р. по 06.04.2022 р. та врахувати довідки про заробітну плату за цей період в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що  довідка № 000001234 від 01.03.2022 р., видана АТ «Полюс Красноярськ»,  додана позивачем до адміністративного позову як додаток № 3 «Додатки в суд.pdf.» та знаходиться на сторінка 10 цього електронного файлу, поряд з іншими довідками за цей же період. 
Крім того, вказана  довідка досліджувалась під час розгляду справи у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції.
Тобто, довідка № 000001234 від 01.03.2022 р., видана АТ «Полюс Красноярськ», наявна в матеріалах електронної справи № 440/1196/24, доступ до якої має, у тому числі і Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та надіслана відповідачу разом з позовною заявою у справі № 440/1196/24.
Таким чином, оскільки відповідачем по справі не доведено повного та фактичного виконання рішення суду у даній справі, не надано доказів перерахунку пенсії з урахуванням при обчисленні розміру пенсії довідок про заробітну плату за період роботи з 16.02.2003 р. по 06.04.2022 р.  в ЗАТ "Золотодобувна компанія Полюс" (зокрема, з урахуванням наявної у ГУ ПФУ в Черкаській області довідки №000001234 від 01.03.2022 р., виданої АТ "Полюс Красноярськ"), то суд апеляційної інстанції правомірно відмовив Головному Управлінню  ПФУ в Черкаській області у прийнятті звіту про виконання  рішення  суду у справі № 440/1196/24. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 14, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329, 370, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області  залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 р. по справі № 440/1196/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  21.04.2025 року