ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025                                                  м. Дніпро                              Справа № 904/659/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Чистикова Андрія Леонідовича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 (суддя Дупляк С.А.) у справі № 904/659/25
за заявою Дніпровської міської ради, м. Дніпро
про вжиття заходів забезпечення позову Дніпровської міської ради
до відповідача-1 фізичної особи-підприємця Чистикова Андрія Леонідовича,      м. Дніпро
відповідача-2 фізичної особи-підприємця Чистикова Сергія Леонідовича,             м. Дніпро
про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

В лютому 2025 року Дніпровська міська рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 27.01.2025 за вих. 7/11-209 до фізичної особи-підприємця Чистикова Андрія Леонідовича (далі - відповідач-1) про стягнення 198286,50 грн, набутих без достатньої правової підстави внаслідок несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, та до фізичної особи-підприємця Чистикова Сергія Леонідовича (далі - відповідач-2) про стягнення 129793,30 грн, набутих без достатньої правової підстави внаслідок несплати орендної плати за користування земельною ділянкою.
Разом з позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просить суд:
- накласти арешт на нерухоме майно Чистикова Андрія Леонідовича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), а саме: будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 115468012101) в межах суми позовних вимог – 198286,50 грн до набрання рішенням по справі законної сили;
- накласти арешт на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках фізичної особи-підприємця Чистикова Андрія Леонідовича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) у сумі 198286,50 грн до набрання рішенням по справі законної сили;
- накласти арешт на нерухоме майно Чистикова Сергія Леонідовича (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), а саме: будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 115468012101) в межах суми позовних вимог – 129793,30 грн до набрання рішенням по справі законної сили;
- накласти арешт на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках фізичної особи-підприємця Чистикова Сергія Леонідовича (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) у сумі 129793,30 грн до набрання рішенням по справі законної сили.
Позивач стверджує, що між сторонами існує спір щодо сплати орендної плати за земельну ділянку в сумі 328 079,80 грн, а тому накладення арешту на об`єкти нерухомості, що належать відповідачам, не матиме значного впливу на їхню господарську діяльність. Позивач також зазначає, що саме відповідачі мають довести недоцільність або не співмірність заходів забезпечення, які він просить вжити судом.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт в межах суми у розмірі 198286,50 грн на:
- нерухоме майно, належне Чистикову Андрію Леонідовичу ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), а саме будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 115468012101);
- на грошові кошти, належні фізичній особі-підприємцю Чистикову Андрію Леонідовичу ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банківських або інших фінансово кредитних установах, 
до набрання законної сили рішенням суду у справі.
Накладено арешт в межах суми у розмірі 129793,30 грн на:
- нерухоме майно, належне Чистикову Сергію Леонідовичу ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), а саме будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Лабораторна, буд. 61 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 115468012101);
- на грошові кошти, належні фізичній особі-підприємцю Чистикову Сергію Леонідовичу ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банківських або інших фінансово кредитних установах,
до набрання законної сили рішенням суду у справі.
В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ФОП Чистиков Андрій Леонідович оскаржує її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати оскаржувану ним ухвалу і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову Дніпровської міської ради від 27.01.2025 у справі № 904/659/25.
Апеляційна скарга мотивована постановленням оскаржуваної ухвали з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставин справи, що мають істотне значення для вирішення питання щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд першої інстанції не здійснив належної оцінки доводів та доказів, поданих позивачем, не з`ясувавши, чи існує реальна загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позову. Позивач не довів наявності жодних обставин, що свідчили б про вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження належного їм майна чи грошових коштів або на приховування активів. Посилання позивача виключно на ймовірність такої загрози не є достатнім та обґрунтованим, що прямо суперечить вимогам ст. 74, 76, 77, 136– 139 ГПК України;
- суд, фактично задовольнивши одночасно два ідентичні заходи забезпечення (арешт і на кошти, і на майно), допустив подвійне забезпечення позову, що є непропорційним та порушує принцип співмірності, закріплений у ч. 4 ст. 137 ГПК України;
- судом було проігноровано той факт, що відповідачі сумлінно сплачують земельний податок, що зазначено самим позивачем у позовній заяві, а отже – жодної заборгованості або ознак недобросовісної поведінки з боку відповідачів не виявлено.
Заявник вважає, що арешт у даній справі накладено передчасно, без належного обґрунтування потреби в такому заході, а ухвала прийнята без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи. У зв`язку із вищевикладеним, дана ухвала не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а заява Дніпровської міської ради про забезпечення позову – залишенню без задоволення.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Дніпровська міська рада заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 є законною, обґрунтованою та підлягає залишенню без змін.
Позиція ради ґрунтується на наступному.
Позов подано про стягнення з ФОП Чистикова Андрія Леонідовича та Чистикова Сергія Леонідовича безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без правової підстави.
З метою забезпечення можливості ефективного виконання майбутнього судового рішення, позивач подав заяву про накладення арешту на майно відповідачів. Такий захід відповідає вимогам ст. 136, 137 ГПК України та судовій практиці, включно з постановами Верховного Суду, в яких наголошено, що при спорах про стягнення грошових коштів арешт нерухомості є допустимим і доцільним засобом забезпечення позову.
Позивач обґрунтував необхідність вжиття забезпечувальних заходів тим, що майно відповідачів може бути відчужене або втрачене до моменту виконання рішення, що створить труднощі з його виконанням. Такі ризики не є гіпотетичними – як приклад, Дніпровська міська рада навела аналогічну справу   № 904/1138/24, у якій після відмови у забезпеченні позову відповідач відчужив майно, і виконання рішення стало значно ускладненим.
Підкреслюється, що накладення арешту на об`єкт нерухомості, який перебуває у частковій власності відповідачів, не унеможливлює їх господарську діяльність, але гарантує реальне виконання рішення у разі задоволення позову. Також позивач зазначає, що саме відповідач повинен довести недоцільність або неспівмірність заходів забезпечення, що витікає з усталеної практики Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22.
Таким чином, Дніпровська міська рада вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, забезпечення позову здійснено відповідно до закону, обраний захід пропорційний вимогам позову, а ризики невиконання рішення – реальні. Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Як вже зазначалося вище, Дніпровська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ФОП Чистикова Андрія Леонідовича 198286,50 грн та з ФОП Чистикова Сергія Леонідовича 129793,30 грн, набутих, на думку позивача, без достатньої правової підстави внаслідок несплати орендної плати за користування земельною ділянкою.
Рада вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення а тому подала заяву про забезпечення позову шляхом арешту нерухомого майна та грошових коштів відповідачів у межах суми позовних вимог, обґрунтовуючи це необхідністю гарантування виконання можливого позитивного для неї рішення суду та посилаючись на правову позицію Верховного Суду щодо тягаря доказування недоцільності таких заходів саме відповідачами.
Арешт нерухомості розглядається радою, як додаткова гарантія виконання майбутнього рішення суду, з посиланням на ризик зменшення/виведення активів відповідача, що може завадити виконанню судового рішення.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі  № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі      № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).
У п.п. 47-48 постанови від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді заяви про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та      4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 23 постанови від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності,                  є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватися із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).
Господарський суд, розглянувши заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову у справі щодо стягнення 328079,80 грн орендної заборгованості з ФОП Чистикова А.Л. та ФОП Чистикова С.Л., дійшов висновку про доцільність арешту їх майна і коштів у межах позовних вимог, визнавши такі заходи обґрунтованими, співмірними та тимчасовими, з огляду на ризик утруднення виконання рішення, водночас відмовив у накладенні арешту в повному обсязі як на майно, так і на кошти одночасно, щоб уникнути подвійного забезпечення позову.
За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачам і знаходяться на всіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 328079,80 грн (загальна сума стягнення з обох відповідачів), господарський суд дійшов до висновку про доцільність накладення арешту на майно відповідачів саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.
Отже, судом першої інстанції встановлено наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, з визнанням доцільним накладення арешту на кошти та майно відповідачів у межах суми позову, щоб уникнути подвійного забезпечення та забезпечити реальне виконання рішення, за умов відсутності достовірної інформації щодо наявності коштів на рахунках відповідачів, що на думку колегії суддів цілком узгоджується з необхідністю вжиття забезпечувальних заходів з метою гарантування виконання майбутнього рішення.
Доводи апеляційної скарги ФОП Чистикова Андрія Леонідовича підлягають відхиленню як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Ухвала про часткове задоволення заяви про забезпечення позову винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а встановлені судом обставини відповідають фактичним даним справи. Зокрема, суд першої інстанції належним чином врахував положення статей 136– 139 ГПК України, встановивши наявність ризику утруднення виконання майбутнього рішення у разі його ухвалення на користь позивача, що є достатньою підставою для вжиття відповідних заходів.
Посилання апелянта на відсутність доказів вчинення відповідачами дій з відчуження майна або грошових коштів не спростовує необхідності забезпечення позову, оскільки, саме факт безперешкодної можливості розпорядження такими активами створює загрозу для ефективного виконання рішення суду. 
Також безпідставними є твердження про подвійне забезпечення позову, оскільки судом першої інстанції накладено арешт на грошові кошти та майно відповідача в межах суми позову, а не окремо по кожному виду майна, що унеможливлює подвійне забезпечення.
Аргументи щодо сплати земельного податку не мають правового значення у цьому спорі, оскільки підлягають встановленню по суті вирішення спору.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та прийнятою з дотриманням процесуальних норм, а апеляційна скарга – такою, що не містить підстав для її задоволення.

6. Щодо розподілу судових витрат.

Розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України - за наслідками розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Чистикова Андрія Леонідовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 у справі № 904/659/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.04.2025.

Головуючий суддя                                                                      Ю.Б. Парусніков

Судді:                                                                                          Т.А. Верхогляд

 О.Г. Іванов