ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року		Справа № 140/10550/24 пров. № А/857/32962/24	
   Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2024 року (суддя Дмитрук В.В., м.Луцьк), -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення від 15.09.2024 №2545 про відмову в перетинанні Державного кордону України (далі Рішення), 
зобов`язати службових осіб в/ч не чинити позивачу перешкод в перетині Державного кордону України за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги вказує, що не набув статусу військовозобов`язаного чи резервіста і тому не може бути призваним на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану. Зазначає, що Рішення було втручанням у його свободу пересування, водночас обмеженням права залишити територію України неможливо досягнути легітимної мети інтересів національної безпеки.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в умовах воєнного стану право вільно залишати територію України, гарантоване статтею 33 Конституції України, може бути обмежене. Документи, які надав позивач 15.09.2024 для перетинання Державного кордону України у своїй сукупності не доводили, що він має право на перетин державного кордону України.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 15.09.2024 ОСОБА_1 прибув до пункту пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» з метою перетнути Державний кордон України. 
З метою вивчення підстав перетину державного кордону України позивача, прикордонним нарядом «Перевірка документів» було направлено останнього для проведення співбесіди Старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску та фільтраційно-перевірочних заходів офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу. 
В ході проведення вивчення пред`явлених документів було з`ясовано, що позивач є особою чоловічої статі віком 18-60 років (21 рік), який не має права на перетин державного кордону України у період дії воєнного стану. 
Рішенням відмовлено позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду з України, оскільки у позивача відсутні підстави для перетинання державного кордону під час дії воєнного стану. 
Зазначено, що позивач не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон або підвтердити мету своєї поїздки.
Відповідно до частини першої      статті 33 Конституції України      кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Наведене кореспондується також з положеннями      статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»      (далі Закон №3857-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені      законом      обов`язки.
Відповідно до      статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених      Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»      (далі Указ №64/2022) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої      статті 106 Конституції України,      Закону України «Про правовий режим воєнного стану»      (далі Закон №389-VIII) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому відповідними      Указами Президента України      правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався.
Відповідно до пункту 2 Указу №64/2022 військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України (далі Держприкордонслужба) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені      Законом №389-VIII      заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Згідно з пунктом 3 Указу №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30     34,     38,     39,     41     44,     53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою     статті 8 Закону №389-VIII.
Верховним Судом у постановах від 17 серпня 2023 року у справі №380/7792/22, від 27 вересня 2023 року у справі №380/16876/22 сформовано правовий висновок, відповідно до якого той факт, що Закон №3857-XII не містить обмежень права вільно залишати територію України в умовах правового режиму воєнного стану, не означає, що такі обмеження не можуть застосовуватися на підставі      Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон №389-VIII)      та      Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-XII), які є спеціальними для цього періоду.
Так, згідно зі      статтею 1 Закону №389-VIII      воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до пункту 6 частини першої      статті 8 Закону №389-VIII      в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених      указом Президента України      про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Пунктом 8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455      (далі Порядок №1455; в редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин) перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі Указ №69/2022) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з пунктом 8 “Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан”, затвердженого      постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1455      (далі Порядок №1455), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями      Конституції України      та наведених правових норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.
Відповідно      до статті 3 №3857-XII, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у      статті 2 цього Закону.
Так, документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).
У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 затверджено «Правила перетинання державного кордону громадянами України» (далі Правила №57). 
Пунктами 2 та 12 Правил №57 передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. 
У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Пунктом 2-1 Правил №57 визначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи з інвалідністю; особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України; особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України; особи, які здійснюють постійний догляд за особами з інвалідністю I чи II групи і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України; батьки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років; батьки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; баби, діди, повнолітні брати, сестри, мачухи, вітчими, які супроводжують дітей з інвалідністю для виїзду за межі України; особи, які потребують постійного догляду; опікуни осіб з інвалідністю, визнаних судом недієздатними, які супроводжують таких осіб для виїзду за межі України; особи з інвалідністю або інші особи, які потребують постійного догляду, які проживають (перебувають) у закладах/установах незалежно від форми власності та підпорядкування і отримують соціальні послуги із стаціонарного догляду, паліативного догляду, підтриманого проживання.
Пунктом 2-6 Правил №57 передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої      статті 23 Закону №3543-XII.
Статтею 23 Закону №3543-XII      встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Зокрема, військовозобов`язані до досягнення 25-річного віку, які пройшли базову загальновійськову підготовку відповідно до     статті 10-1      Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чи базову військову службу. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що станом момент прийняття Рішення в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством, зокрема, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років. 
Як слідує з тексту Рішення, причиною відмови у перетинанні позивачем державного кордону на виїзд з України є те, що позивач не зміг надати на прикордонний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон. 
Судом першої інстанції встановлено, що на момент перетину кордону позивачу виповнилось 21 рік, він має право на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану.
Правилами №57 визначено категорії осіб, які мають право на перетин державного кордону України у період введення на території України воєнного стану та досягли 16-річного віку. 
Разом з тим, будь-якого документа, що підтверджує належність позивача до однієї з цих категорій, останній не надав. Натомість, закордонний паспорт громадянина України не є тим документом, який в умовах воєнного стану надає безумовне право на виїзд за кордон.
Апеляційний суд звертає увагу, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на яку має право позивач відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону №3543-XII,      не є безумовною підставою для виїзду за кордон у період введення на території України воєнного стану. Право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не є тотожним з правом на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.
Відповідно до позиції Верховного Суду у спорах цієї категорії, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації в умовах дії воєнного стану не є підставою для зняття обмежень на виїзд з України, які передбачені Указом №64/2022 (пункт 3), та запровадження яких продиктоване необхідністю мобілізації у зв`язку зі збройною агресією російської федерації.
Спосіб реалізації державою у тих умовах прав, свобод та інтересів її громадян визначався потребою мобілізації оборонних людських та матеріальних ресурсів для забезпечення захисту державності, а тому є співмірним із застосованим до позивача обмеженням та не є свавільним.
Аналогічні висновки щодо застосування вищенаведених правових норм у подібних спірних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі №380/16591/22, від 17 липня 2023 року у справі №380/7792/22, від 31 серпня 2023 року у справі №380/572/23, від 19 вересня 2023 року у справі №160/14641/22, від 26 жовтня 2023 року у справах №260/17/23, №260/3428/22, №260/3951/22, від 14 лютого 2024 року у справі №380/18153/22, від 28 лютого 2024 року у справі №240/29892/22.
З огляду на вищевказане, позивач відповідно до наданих документів представнику Держприкордонслужби під час здійснення перетину державного кордону в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» не має права на перетин державного кордону у разі введення на території України воєнного або надзвичайного стану, враховуючи      першочерговий пріоритет публічного інтересу, що обумовлений безпрецедентним масштабом загрози для суверенітету та незалежності України.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскаржуване Рішення, яким позивачу відмовлено у в перетині державного кордону України, є правомірним. Надані позивачем документи не давали підстав для прийняття рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України уповноваженими посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич