УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

10 квітня 2025 року 
м. Київ
справа №520/33920/24
адміністративне провадження № К/990/13306/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Берназюка Я.О.,  Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 та  постанову  Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025 у справі №520/33920/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, розмір соціальної одноразової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком передбачену статтею 13 Закону №3551-XII;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю 2-ї групи внаслідок війни, щорічної разової грошової допомоги за 2023 рік у меншому розмірі, ніж вісім мінімальних пенсій за віком.
Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.
Харківський окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 10.01.2025, залишеною без змін постановою  Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025 повернув позовну заяву позивачеві у зв`язку з пропуском строку звернення з позовною заявою до суду.
На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний Суд» 31.03.2025 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій позивач просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 та  постанову  Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025.
За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Втім, перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини 2 статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Харківський окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 16.12.2024 позов ОСОБА_1 залишив без руху з підстав пропуску строку звернення до суду з позовною заявою та встановив десятиденний (з моменту отримання копії цієї ухвали) строк для усунення згаданих недоліків.
На виконання ухвали суду від 16.12.2024 позивач надіслав заяву про поновлення строку. Вказану заяву обґрунтовує тим, що 08.08.2023 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області «Про здійснення ОСОБА_1 перерахунку щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік відповідно до статті 13 Закону №3551-XII у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком». Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 10.09.2024 №26435-28362/М-03/8-2000/24 відмовило ОСОБА_1 у перерахунку щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік відповідно до статті 13 Закону №3551-XII у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми. Таким чином, позивач вказує, що йому стало відомо про остаточну відмову у перерахунку щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік, лише після отримання листа ГУПФУ від 10.09.2024 №26435-28362/М-03/8-2000/24, Вказану обставину вважає належним доказом наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, яка не залежала від його волевиявлення та пов`язана з істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суду в межах встановленого строку. Позивач зазначає, що шестимісячний строк звернення до суду з позовною заявою має обраховуватись з 10.09.2024.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку, а позовну заяву ОСОБА_1 повернуто особі, яка його подала. 
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом, не надав суду поважних та об`єктивних причин пропуску процесуального строку.
Крім того слід зауважити, що суд першої інстанції, повернув позовну заяву, із врахуванням висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах від 11.07.2019 у справі №0940/1181/18, від 31.10.2019 у справі №823/1915/18, від 22.01.2020 у справі №826/4464/17, від 16.07.2020 у справі №487/3042/16-а, у яких висловлена позиція, згідно якої пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.
Також суд першої інстанції, зазначив що посилання позивача на звернення у 2023 році до відповідача із заявою щодо здійснення нарахування та виплату недоплаченої разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік  та довготривале очікування відповіді, не можуть вважатися судом обґрунтованими та доведеними, оскільки це не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом, а лише свідчить про час, коли позивач виявив належну зацікавленість до своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації таких прав та внаслідок таких дій у позивача штучно збільшився строк звернення до суду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою до Другого апеляційного адміністративного суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції законодавства, а саме, Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Кодексу адміністративного судочинства України, та на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги та залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції, з посиланням на висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини 2 статті 123 КАС України, викладений у постанові від 04.10.2024 у справі №460/4828/24, мотивував своє рішення тим, що початок перебігу строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 01 листопада 2023 року, оскільки це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги у 2023 році. Разом з тим, з позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 10.12.2024, тобто, з пропуском шестимісячного строку, визначеного для звернення до суду.
Суд апеляційної інстанції приймаючи оскаржувану постанову вказав, що оскільки 1 листопада поточного року виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого особа могла очікувати на отримання більшої суми, ніж їй була нарахована, то перебіг строку звернення до суду з таким позовом слід обраховувати з 1 листопада відповідного року, за який виплачується разова грошова допомога.
Таким чином, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів 01.11.2023, тобто, перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом, розпочався 02.11.2023 та закінчився 02.05.2024 р, а з вищевказаним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 10.12.2024, тобто, з пропуском строку, передбаченого чинним законодавством.
Суд апеляційної інстанції вказує, що звернення позивача у 2024 році до відповідача із заявою про здійснення нарахування та виплату недоплаченої разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом, а лише свідчить про час, коли позивач виявив зацікавленість до своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації таких прав.
Колегія суддів Верховного Суду вважає висновки судів першої і апеляційної інстанцій вмотивованими і такими, що ґрунтуються на Законах України, зокрема положеннях статей 122, 123 КАС України. Правильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та перевіряє позовну заяву на відповідність вимогам до позовної заяви, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу. 
Положенням пункту 1 частини 4 статті 171 КАС визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Статтею 44 КАС України встановлено, зокрема, обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Таким чином, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.
Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною 3 статті 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої, якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а та постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19 та від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України, зазначено про те, що:
"1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо".
Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною 1 статті 346 КАС України, не відступав і колегія суддів також не вважає за потрібне ініціювати питання про відступлення.
Спір у даній справі стосується права позивача на виплату йому суми недоплаченої частини разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2023 рік, з урахуванням виплаченої суми, як учаснику бойових дій, у розмірі встановленому статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Так, правовий статус ветеранів війни визначає та створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон №3551-XII.
Відповідно до статті 12 Закону №3551-XII щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 №754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» затверджено Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Порядок №754).
Відповідно до пункту 3 Порядку №754 грошова допомога виплачується до 24.08.2023.
Разом з тим, пунктом 4 Порядку №754 передбачено, що отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 10-1, 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до 24 серпня поточного року включно, яким грошову допомогу не виплачено станом на 1 жовтня, мають право звернутися щодо її виплати до Пенсійного фонду України (його територіального органу за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) та отримати її до 1 листопада поточного року.
Відтак, виходячи із наведених вище норм, у разі нездійснення разової грошової виплати до Дня Незалежності України або здійснення такої виплати у меншому розмірі, отримувач такої допомоги має законні очікування про виплату відповідної допомоги (виплату допомоги у належному розмірі) до 1 жовтня 2023 року.
Тобто, 01.10.2023 - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги у 2023 році (у разі неподання відповідної заяви), а у випадку звернення до Пенсійного фонду України із заявою до 01.11.2023, такий строк слід обраховувати з 01.11.2023.
Таким чином, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів з 01.11.2023.
Статтею 120 КАС України передбачено, що перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом, встановлений законом, розпочався 02.11.2023.
Водночас, з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції лише 10.12.2024, тобто з порушенням шестимісячного строку звернення до суду.
Стаття 44 КАС України встановлює обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відтак, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку щодо пропуску позивачем, передбаченого статтею 122 КАС України, строку звернення до суду, з яким погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки доводи позовної та апеляційної скарги не виправдовують безпідставність порушення позивачем процесуальних строків, встановленого законом, для реалізації права на звернення до суду першої інстанції з метою захисту свого порушеного права (процесуальна поведінка), та не свідчить про поважність причин пропуску цього строку.
Відповідно до частини 3 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень з питань повернення заяви позивачеві (заявникові), поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування єдиної правозастосовної практики.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 стверджує про те, що судові рішення у цій справі можуть бути оскаржені у касаційному порядку на підставі підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, зазначаючи, що зазначена касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому просить Верховний Суд прийняти до розгляду цю справу.
Втім, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку наведених вище обставин, позаяк скаржник належним чином не обґрунтовав в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Дослідивши касаційну скаргу позивача колегія суддів зазначає, що на підтвердження своєї позиції позивач фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.
Крім того, не заслуговують на увагу твердження заявника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, позаяк суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення у відповідності до правової позиції викладеної Верховним Судом у постанові від 04.10.2024 у справі №460/4828/24 щодо застосування строку звернення до суду у подібних правовідносинах та за схожих фактичних обставин справи.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування частини 2 статті 298 та пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 та  постанову  Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025 у справі №520/33920/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Судді	В.М. Шарапа Я.О. Берназюк   С.М. Чиркін