ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 березня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 389/1975/24
провадження № 22-ц/4809/234/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. 
суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А. 
з участю секретаря: Демешко Л.В. 
        
Учасники справи: 
    позивач – ОСОБА_1 ,інтереси якого представляє адвокат Урсаленко Олександр Миколайович;
       відповідач –  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
       Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2024 року, у складі головуючого судді Берднікової Г.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміни(зменшення) розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну (зменшення) розміру аліментів.
В обґрунтування вимог позивач вказував, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позивача на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). 
Вказував, що згідно судового наказу від 06 лютого 2024 року він також сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини свого доходу на користь ОСОБА_3 на утримання сина – ОСОБА_6 ..
Вказував, що у нього змінилися обставини, у зв`язку з чим він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей у вказаному розмірі.
Посилається на те, що він проходить військову службу у лавах Збройних Сил України і потребує значних коштів для придбання собі спорядження, білизни та додаткових харчів, засобів гігієни. 
       Зазначав, що на час подання позову він не має можливості сплачувати аліменти на користь відповідачів у розмірі 1/2 частини доходу, тим більше, що змінами у ст.183 СК України встановлено граничний розмір відрахування частини заробітку (доходу) на двох дітей у розмірі 1/3 частини від суми доходу. Враховуючи зазначене вище позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. 
       Просив: 
       зменшити розмір сплачуваних ним аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини доходу до 1/6 частини доходу до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
       зменшити розмір сплачуваних ним аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/4 частини доходу до 1/6 частини доходу до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
       Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Посилається не неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судовими рішеннями розмірах.
Крім того, посилається на ст. 183 СК України, що граничний розмір відрахування частини заробітку (доходу) на двох дітей у розмірі 1/3 частини від суми доходу, а тому на підставі цієї норми він має право на зменшення.
Відзиву відповідачи не подавали, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката Урсаленка О.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та наявні докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам чинного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що судовим наказом Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти у розмірі однієї чверті 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а.с.7).
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 березня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 %, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
З постанови державного виконавця від 26.03.2014 вбачається, що на підставі зазначеного рішення було відкрито виконавче провадження №42737856 (а.с.11).
Також судом з`ясовано, що позивач служить у військовій частині НОМЕР_1 , та його дохід згідно довідки про доходи від 02.09.2024, за період з грудня 2023 року по липень 2024 року склав - 839 461,97 грн (а. с. 78).
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що зменшення аліментів на утримання дочки ОСОБА_11 та сина ОСОБА_12 , у зв`язку з тим, що позивач перебуває в лавах Збройних Сил України, без підтвердження погіршення його матеріального становища, суперечитиме інтересам дітей, не забезпечить належного їх утримання.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.
Способи виконання обов`язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
За правилами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Згідно правил ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України та вказані роз`яснення, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів за вимогою матері дитини може бути вирішено питання про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.
Таким чином, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Позивач зазначав, що тими обставинами, які мають значення для зменшення розміру аліментів він вважає проходження служби у лавах Збройних Сил України та потреба у значних коштах для придбання спорядження, білизни, додаткових харчів та засобів гігієни.
Крім того, посилається на ст. 183 СК України, що граничний розмір відрахування частини заробітку (доходу) на двох дітей у розмірі 1/3 частини від суми доходу, а тому на підставі цієї норми він має право на зменшення, а тому з нього необхідно стягувати по 1/6 частині на одну дитину.
Частиною п?ятою ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Тобто, ч. 5 ст. 183 СК України застосовується під час звернення із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а не під час зміни розміру аліментів. 
Згідно ч.2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Колегія суддів дослідила довідку про доходи ОСОБА_1 від 02.09.2024 №1844/3336 з якої вбачається, що за період з грудня 2023 по липень 2024 позивач мав дохід в сумі – 839461,97 грн (а.с. 78).
Згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб.
Доказів про погіршення матеріального становища, чи погіршення стану здоров?я позивача матеріали справи не містять.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він проходить військову службу у лавах Збройних Сил України і потребує значних коштів для придбання собі спорядження, білизни та додаткових харчів, засобів гігієни. 
Аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану.
Проте, позивач таких доказів не надав.
Доводи апеляційної скарги, що стягнення з нього аліментів на двох дітей по 1/4 частині на кожного є перевищенням передбаченого законом розміру та суперечить положенням сімейного законодавства, є необґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач не довів факту погіршення його майнового становища та зміну сімейного стану, як після рішення суду про стягнення аліментів, так і видачі судового наказу, які б могли бути підставою для задоволення його позовних вимог, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей позивач не надав.
На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити шляхом зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
       У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Головуючий суддя                                                                                О.Л. Дуковський 
      
 Судді                                                                                                   Л.М.Дьомич
                                                                                                        О.А. Письменний