КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                    
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/536/2025
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
18 березня 2025 року                                                               місто Київ
                                                                                           справа №359/3342/22
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
           суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
           за участю секретарів судового засідання - Савлук І.М., Балкової А.С.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Борця Є.О., повний текст рішення складено 05 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» про визнання умов трудового договору протиправними та недійсними, визнання частково нечинним штатного розпису, зобов`язання привести штатний розпис у відповідність із класифікатором посад та законом, внести зміни у наказ про призначення на посаду, встановити надбавки та премію, стягнення недоплаченої частини заробітної плати, визнання протиправними дій, що полягали у заниженні розміру премій; зобов`язання скасувати накази та встановити новий розмір премій, стягнення недоплаченої частини премій, компенсації за невикористані відпустки, компенсації за використання особистого комп`ютера та принтера, визнання протиправними та такими, що вводили в оману, дій, що полягали у встановленні заниженого розміру підвищення посадового окладу, зобов`язання скасувати наказ про підвищення посадового окладу, стягнення посадової надбавки в подвійному розмірі, недоплаченої матеріальної допомоги, зобов`язання скасувати наказ про звільнення з роботи, поновлення на роботі,-
 
       В С Т А Н О В И В:
В  червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:
визнати протиправними та недійсними умови трудового договору закріплені наказом від 15 січня 2020 року №14/ОС «Про призначення            ОСОБА_1 » на посаду інженера групи з охорони праці Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119) та встановлення йому 7 тарифного розряду з посадовим окладом згідно із штатним розписом; 
визнати нечинним штатний розпис ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119) в частині застосування в державній установі групи з охорони праці; 
зобов'язати начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» привести штатний розпис у відповідність із класифікатором посад, ч.5 ст.15 Закону України «Про охорону праці» та Положенням про службу охорони праці; 
внести зміни до наказу начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» №14/ОС-20 від 15 січня 2020 року: «Призначити ОСОБА_1 на посаду начальника відділу з охорони праці з 16 січня 2020 року, встановити йому 25 тарифний розряд з посадовим окладом згідно зміненого штатного розпису»; 
зобов'язати начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» встановити ОСОБА_1 надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 50% від посадового окладу, надбавку за особливі умови праці в розмірі 50% від посадового окладу та премію в розмірі 180% від посадового окладу; 
стягнути з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» на користь ОСОБА_1 недоплачену частину заробітної плати: посадовий оклад в розмірі 87598,89 грн., надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 47640,04 грн. та надбавку за особливі умови праці в розмірі 75273,53 грн.; 
визнати протиправними дії колишнього начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», що полягали у заниженні ОСОБА_1 премій з березня 2020 року;
зобов'язати начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» скасувати вказані накази та встановити ОСОБА_1 розмір премій на рівні 180% посадового окладу;
стягнути з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» на користь ОСОБА_1 недоплачену частину премій в розмірі 261574,28 грн., компенсацію за 26 днів невикористаної відпустки в розмірі 55800,12 грн., компенсацію за 4 дні невикористаної (комп'ютерної) відпустки в розмірі 10865,60 грн. та компенсацію за використання особистого комп'ютера та принтера в розмірі 2100 грн.; 
визнати протиправними та такими, що вводили в оману, дії начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», що полягали у встановленні ОСОБА_1 в наказі №9/ОС-21 від 25 січня 2021 року підвищення посадового окладу в розмірі 10% з 1 січня 2021 року; 
зобов'язати ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» скасувати наказ №9/ОС-21 від 25 січня 2021 року; 
стягнути з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» на користь ОСОБА_1 посадову надбавку в подвійному розмірі, що становить 16527,40 грн., недоплачену матеріальну допомогу в розмірі 10011,90 грн.; 
зобов'язати начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» скасувати наказ №41/ОС-21 від 04 березня 2021 року «Про звільнення             ОСОБА_1 » за прогул на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України;
поновити ОСОБА_1 на роботі в ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» на посаді начальника відділу з охорони праці.
В обґрунтування вимог посилався на те, що він працював в ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» на посаді інженера групи з охорони праці та йому був визначений 7 тарифний розряд, встановлено надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 30% від посадового окладу та підвищення посадового окладу за особливі умови праці в розмірі 30%. 
Наказом начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» №41/ОС-21 від 04 березня 2021 року позивач був звільнений з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з його відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. 
Вказував, що кількість працівників ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119) перевищує 50 осіб, вказана обставина свідчить про те, що в установі повинна бути створена служба охорони праці. 
Вважає, що бездіяльність відповідача, яка полягає в ухиленні від створення вказаної служби, призвела до того, що позивачу не був встановлений 25 тарифний розряд.
Посилався на те, що начальник ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» істотно занижував йому розмір премій, надбавок за високі досягнення та особливі умови праці, а також розмір підвищення посадового окладу. 
Зокрема, наказом начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» №9/ОС-21 від 25 січня 2021 року позивачу було встановлено підвищення посадового окладу в розмірі лише 10%. Така протиправна діяльність керівництва установи призвела до того, що відповідач не виплатив йому всі суми, які належали йому при звільненні з роботи. 
Вказував, що він написав заяву на перехід на дистанційну роботу, на підставі якої був виданий наказ від 23 березня 2021 року № 88/ОД-20 «Про переведення працівників державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119) на виконання обов'язків, дистанційно». З 23 березня 2020 року,            ОСОБА_1 перейшов на дистанційну роботу з обов'язковою присутністю на щотижневих нарадах по понеділках. Віддалена робота ОСОБА_1 викликала незадоволення у начальника по роботі з персоналом ОСОБА_2 , який постійно вимагав написати заяву про перехід на скорочений робочий день, на що ОСОБА_1 не погоджувався з посиланням на ст.60 КЗпП України та наказу. 
Зазначав, що його звільнення відбулося за надуманими обставинами та підробленими документами, тому є незаконним. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 рокупозов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
На обґрунтування вимог посилався на те, що судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні не були наведені мотиви чому він не прийняв аргументи позивача у застосуванні ст.ст.9, 29, 32 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про охорону праці».
Вказував, що відповідач не надав доказів, з яких причин йому були зняті по 20% з надбавки та доплати ще до прийому на роботу, вважає, що суд мав застосувати ст.9 КЗпП України в цій частині рішення.
Зазначав, що відповідач при підписанні наказу про прийняття його на роботу не додержався вимог ст.15 Закону України «Про охорону праці», де вказано про кількість працюючих, а тому ввів позивача в оману за що за ст.230 та ст.1192 ЦК України передбачена відповідальність.
Посилався на те, що суд у рішенні не вказав на підставі якого Закону України та на підставі яких наданих відповідачем доказів визначився з 7 тарифним розрядом для позивача та на якій підставі відхилив докази позивача у посиланнях на норми Закону.
Вказував, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що його було забезпечено засобами виробництва - накладної передачі державного комп'ютера позивачу для роботи в установі, розписки про прийняття комп'ютера.
Зазначав, що судом не перевірено обставин наявності двох діючих наказів у БВК №119 №88-Ос/20 від 23 березня 2020 року та не зазначено по якому із них ОСОБА_1 повинен був працювати.
Посилався, що судом першої інстанції не було встановлено наявність наказу, який установив, з якого числа він приступив до виконання обов'язків у БВК після дистанційної роботи та не встановлено незаконність його звільнення.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» - Литовка Л.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки не встановлено порушення трудового законодавства при прийнятті позивача на роботу та встановлення йому окладу, надбавок та премій, переведення позивача на відділений режим роботи та звільнення його з роботи.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Державної установи«Бориспільська виправна колонія (№119)» №14/ОС-20 від 15 січня 2020 року (а.с.22 т.2) призначено  ОСОБА_1  на посаду інженера групи з охорони праці з 16 січня 2020 року. Йому був визначений 7 тарифний розряд, а також встановлено надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 30% від посадового окладу та підвищення посадового окладу за особливі умови праці в розмірі 30%.
Відповідно до п.3.4. Колективного договору між адміністрацією установи і трудовим колективом (на 2018-2020 роки) оплата праці працівників установи здійснюється на підставі законів, постанов Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів та інших нормативно-правових актів України.
Оплата праці працівників. які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу установи, здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань», і вводиться в дію з метою посилення матеріальної зацікавленості працівників державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119) та «Положення про матеріальне стимулювання працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» (п. 3.6 Колективного договору).
Згідно з п. 3.7 Колективного договору працівникам, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу установи, встановлюється підвищення посадових окладів (тарифних ставок) за особливі умови праці, пов'язані з робою із засудженими, у відповідності з наказом Міністерства юстиції України від 01 грудня 2017 року №3841/5 «Про затвердження Порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівникам установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, підприємств, установ виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими, та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах».
Доплати і надбавки встановлюються наказом начальника установи в межах фонду заробітної плати (п.3.9 Колективного договору).
Преміювання працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати в межах фонду заробітної плати, згідно з Положенням про матеріальне стимулювання працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» (п.3.10 Колективного договору.).
Відповідно доп.3.5 та п.3.7 Положення про матеріальне стимулювання працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», пропозиції щодо розміру премії працівникам розглядаються на балансовій комісії, яку очолює начальник установи. Преміювання працівників здійснюється на підставі протоколу засідання балансової комісії установи. 
З копій протоколів засідань балансової комісії Державної установи«Бориспільська виправна колонія (№119)» №2 від 27 січня 2020 року, №4 від 24 лютого 2020 року, №6 від 24 березня 2020 року, №8 від 27 квітня 2020 року, №10 від 25 травня 2020 року, №12 від 22 червня 2020 року, №14 від 27 липня 2020 року, №16 від 25 серпня 2020 року, №18 від 25 вересня 2020 року, №20 від 26 жовтня 2020 року, №22 від 23 листопада 2020 року, №25 від 21 грудня 2020 року, №1 від 25 січня 2021 року, №3 від 22 лютого 2021 року вбачається, що в січні 2020 року  ОСОБА_1  було встановлено премію в розмірі 180% від посадового окладу, в лютому 2020 року премію в розмірі 180% від посадового окладу, в березні 2020 року премію в розмірі 165% від посадового окладу, в квітні 2020 року премію в розмірі 160% від посадового окладу, в травні 2020 року премію в розмірі 140% від посадового окладу, в червні 2020 року премію в розмірі 120% від посадового окладу, в липні 2020 року премію в розмірі 160% від посадового окладу, в серпні 2020 року премію в розмірі 100% від посадового окладу, у вересні 2020 року премію в розмірі 90% від посадового окладу, у жовтні 2020 року премію в розмірі 90% від посадового окладу, в листопаді 2020 року премію в розмірі 150% від посадового окладу, в грудні 2020 року премію в розмірі 170% від посадового окладу, в січні 2021 року премію в розмірі 80% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 10%, в лютому 2021 року премію в розмірі 30% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 10%. 
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №24/ОС-20 від 23 січня 2020 року,ОСОБА_1 в січні 2020 року було встановлено премію в розмірі 180% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №46/ОС-20 від 24 лютого 2020 року,  ОСОБА_1 в лютому 2020 року встановлено премію в розмірі 180% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №70/ОС-20 від 24 березня 2020 року, ОСОБА_1 в березні 2020 року встановлено премію в розмірі 165% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №86/ОС-20 від 27 квітня 2020 року, ОСОБА_1  в квітні 2020 року було встановлено премію в розмірі 160% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №100/ОС-20 від 25 травня 2020 року,  ОСОБА_1 в травні 2020 року встановлено премію в розмірі 140% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №129/ОС-20 від 22 червня 2020 року, ОСОБА_1 в червні 2020 року було встановлено премію в розмірі 120% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №157/ОС-20 від 27 липня 2020 року, ОСОБА_1 в липні 2020 року встановлено премію в розмірі 160% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №176/ОС-20 від 25 серпня 2020 року,  ОСОБА_1 в серпні 2020 року встановлено премію в розмірі 100% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №203/ОС-20 від 25 вересня 2020 року, ОСОБА_1 у вересні 2020 року було встановлено премію в розмірі 90% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №220/ОС-20 від 26 жовтня 2020 року,  ОСОБА_1 у жовтні 2020 року встановлено премію в розмірі 90% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №241/ОС-20 від 23 листопада 2020 року, ОСОБА_1 в листопаді 2020 року було встановлено премію в розмірі 150% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №260/ОС-20 від 21 грудня 2020 року,  ОСОБА_1 в грудні 2020 року було встановлено премію в розмірі 170% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 30%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №11/ОС-21 від 25 січня 2021 року,  ОСОБА_1 в січні 2021 року встановлено премію в розмірі 80% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 10%.
Наказами начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №32/ОС-21 від 22 лютого 2021 року та №42/ОС-21 від 4 березня 2021 року, ОСОБА_1 в лютому 2021 рокубуло встановлено премію в розмірі 30% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 10%, та в березні 2021 року встановлено премію в розмірі 30% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 10%. 
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №09/ОС-21 від 25 січня 2021 року, з 1 січня 2021 року  ОСОБА_1  було встановлено підвищення посадового окладу в розмірі 10%.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №88/ОД-20 від 23 березня 2020 року з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, на період з 23 березня 2020 року до 23 червня 2020 року були змінені істотні умови праці позивача: на означений період часу  ОСОБА_1  було переведено на дистанційну роботу з можливістю віддаленого доступу до робочого комп'ютера. Позивачу було визначено робоче місце за місцем його проживання:  АДРЕСА_1 .
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №35/ОС/СТ-20 від 13 жовтня 2020 року  ОСОБА_1  було оголошено догану за порушення ним вимог Закону України «Про охорону праці» та інших нормативно-правових актів з охорони праці.
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №9/ОС/СТ-21 від 18 лютого 2021 року  ОСОБА_1  був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи. Застосування означеного дисциплінарного стягнення було відкладено до припинення перебування позивача в стані тимчасової непрацездатності та його виходу на роботу. 
Наказом начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №41/ОС-21 від 4 березня 2021 року ОСОБА_1  звільнений з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з його відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.
Згідно зплатіжним дорученням №80 від 4 березня 2021 року, Державна установа «Бориспільська виправна колонія (№119)» виплатила позивачу суми, що належали йому при звільненні з роботи, в розмірі 9393,65 грн.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
 
Щодо позовних вимог про визнання протиправними та недійсними умови трудового договору закріплені наказом від 15 січня 2020 року №14/ОС «Про призначення  ОСОБА_1 »на посаду інженера групи з охорони праці Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119) та встановлення йому 7 тарифного розряду з посадовим окладом згідно із штатним розписом, слід зазначити наступне.
Наказом Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)»від 15 січня 2020 року № 14/ОС-20 «Про призначення ОСОБА_1 », позивача призначено на посаду інженера групи з охорони праці, встановлено 7 тарифний розряд. Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис на звороті наказу, що свідчить про його згоду з умовами наказу.
Наказом Міністерства юстиції України від 26 серпня 2018 року № 2413/к «Про затвердження структури та штату державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» затверджено структуру та штат відповідача, якими затверджено структурний підрозділ «Група з охорони праці» з 1 штатною одиницею - інженер.
Штатом Державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 26 червня 2018 року №2413/к, затверджено тарифні розряди до посади інженер групи з охорони праці: І категорії - 8-9 тарифний розряд; ІІ категорії - 7-8 тарифний розряд; без категорії - 6-7 тарифний розряд.
Такі ж тарифні розряди передбачено Схемою тарифних розрядів посад ( професій) професіоналів, фахівців, а також керівників і технічних службовців окремих структурних підрозділів установ виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України. Затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №957/5.
Наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 07 вересня 2002 року № 197 «Про затвердження Посадових кваліфікаційних вимог до основних категорій персоналу кримінально-виконавчої системи» визначено кваліфікаційні вимоги до посади інженера з охорони праці: І категорії, ІІ категорії та без категорії.
Для встановлення І чи ІІ категорії встановлено кваліфікаційні вимоги зокрема щодо стажу роботи інженером з охорони праці та техніки безпеки не менше 2-ох років. Для встановлення без категорії встановлено кваліфікаційні вимоги зокрема, без вимог до стажу роботи.
З матеріалів особової справи №1518 ОСОБА_1 вбачається, що в останнього відсутній стаж роботи інженером з охорони праці.
Підпунктом 1 пункту 7 Умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних знань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №957/5 передбачено право керівника установи та організації встановлювати працівникам у межах затвердженого в кошторисах фонду заробітної плати посадові оклади (ставки заробітної плати) відповідно до Розмірів посадових окладів (тарифних ставок), тарифних розрядів і коефіцієнтів з оплати праці на основі Єдиної тарифної сітки керівників, фахівців, технічних службовців та робітників загальних (наскрізних) професій і посад установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, інших установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, та схем тарифних розрядів посад (професій) працівників установ та організацій, затверджених цим наказом, із урахуванням кваліфікаційних вимог та характеристик робіт залежно від складності та обсягу виконуваних робіт, рівня кваліфікації працівників, їх досвіду і знань.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1037 «Про оплату праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», примітки 1 до Додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», посадові оклади (тарифні ставки) за розрядами Єдиної тарифної сітки визначаються шляхом множення окладу (ставки) працівника 1 тарифного розряду на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад (тарифна ставка) визначені у гривнях з копійками, цифри до 0.5 відкидаються, від 0,5 і вище - заокруглюються до однієї гривні.
Посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) з 1 січня 2017 року  розраховуються виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2020 року встановлено 2 102 грн.
ОСОБА_1 встановлено 7 тарифний розряд.
Відповідно до Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери для 7-го тарифного розряду визначено тарифний коефіцієнт 1,54.
При призначенні ОСОБА_1 на посаду інженера групи з охорони праці встановлено посадовий оклад у розмірі 3 237,00 грн. (2102 грн х 1,54 = 3237,08 грн. - заокруглено до 3 237 грн.).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачу правомірно встановлено категорію «без категорії», найвищий тарифний розряд цієї категорії «7» та посадовий оклад у розмірі 3 237,00 грн.
Щодо позовних вимог про: визнання нечинним штатного розпису ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» в частині застосування в державній установі групи з охорони праці; зобов'язання начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» привести штатний розпис у відповідність із класифікатором посад, ч.5 ст.15 Закону України «Про охорону праці» та Положенням про службу охорони праці; внесення змін до наказу начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» №14/ОС-20 від 15 січня 2020 року: «Призначити ОСОБА_1 на посаду начальника відділу з охорони праці з 16 січня 2020 року, встановити йому 25 тарифний розряд з посадовим окладом згідно зміненого штатного розпису».
Частиною 4 статті 6 Закону «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань. Навчальних закладів, закладів охорони здоров'я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Преамбулою Положення про Державну установу «Бориспільська виправна колонія (№ 119)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 березня 2020 року №807/5 «Про затвердження Положення про державну установу «Бориспільська виправна колонія (№119) встановлено, що Бориспільська виправна колонія (№119) є державною установою, входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, органом управління виправної колонії є Міністерство юстиції України.
Наказом Міністерства юстиції України від 26 серпня 2018 року №2413/к «Про затвердження структури та штату державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» затверджено структуру та штат відповідача, якими затверджено структурний підрозділ «Група з охорони праці» з 1 (однією) кількістю штатних одиниць інженера.
Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції з організаційно-штатної роботи в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах, інших підприємствах, установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05 лютого 2020 року №412/55 зазначено, що штат, затверджений наказом Міністерства юстиції України, є документом, що дає право на укомплектування персоналом установи ДКВС та визначає найменування установи, структурні підрозділи, найменування посад персоналу та їх кількість, тарифні розряди, категорії посад, а за посадами рядового і начальницького складу - граничні спеціальні звання.
Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції передбачено, що штати установ Державної кримінально-виконавчої служби України затверджуються у межах встановленої загальної чисельності персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та фонду оплати праці.
Відповідно до типових штатних нормативів виправних колоній, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 05 лютого 2020 року 3 412/5, передбачено 1 посаду інженера групи з охорони праці.
Відповідачем затверджено Положення групи з охорони праці (наказ від 18 вересня 2019 року №190/ОД-19), на виконання вимог статті 15 Закону України «Про охорону праці».
Суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про правомірність штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників, складання штатного розпису належить винятково власнику або уповноваженому ним органу.
Штатом відповідача не передбачено посаду начальника відділу з охорони праці відповідача, а відтак позивач не міг бути призначений на вказану вище посаду.
Крім того, до компетенції суду не входить вирішення питання щодо можливості внесення змін до наказу щодо назви посади працівника на іншу, ніж на ту, на яку особа була прийнята на роботу.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання нечинним штатний розпис ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» в частині застосування в державній установі групи з охорони праці; зобов'язання начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» привести штатний розпис у відповідність із класифікатором посад, ч.5 ст.15 Закону України «Про охорону праці» та Положенням про службу охорони праці; внесення змін до наказу начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» №14/ОС-20 від 15 січня 2020 року: «Призначити ОСОБА_1 на посаду начальника відділу з охорони праці з 16 січня 2020 року, встановити йому 25 тарифний розряд з посадовим окладом згідно зміненого штатного розпису».
 
Щодо позовних вимог про встановлення позивачу надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 50% від посадового окладу, надбавку за особливі умови праці в розмірі 50% від посадового окладу та премію в розмірі 180% від посадового окладу; стягнення з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» недоплачену частину заробітної плати: посадовий оклад, надбавку за високі досягнення у праці та надбавку за особливі умови праці; визнання протиправними дій колишнього начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», що полягали у заниженні ОСОБА_1 премій з березня 2020 року; зобов'язання начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» скасувати накази та встановити позивачу розмір премій на рівні 180% посадового окладу; стягнення з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» недоплачену частину премій, стягнення недоплаченої матеріальної допомоги; про визнання протиправними та такими, що вводили в оману, дії начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», що полягали у встановленні позивачу в наказі №9/ОС-21 від 25 січня 2021 року підвищення посадового окладу в розмірі 10% з 1 січня 2021 року; зобов'язаня відповідача скасувати наказ №9/ОС-21 від 25 січня 2021 року колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата  поділяється на основну, додаткову та інші заохочувальні й компенсаційні виплати.
Основна заробітна плата встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників і посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців як винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки).
Додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці.
До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачено актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені зазначеними актами норми.
Підпунктами 1, 4 пункту 7 Умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних знань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №957/5 передбачено право керівника установи та організації встановлювати працівникам у межах затвердженого в кошторисах фонду заробітної плати посадові оклади (ставки заробітної плати) відповідно до Розмірів посадових окладів (тарифних ставок), тарифних розрядів і коефіцієнтів з оплати праці на основі Єдиної тарифної сітки керівників, фахівців, технічних службовців та робітників загальних (наскрізних) професій і посад установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, інших установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, та схем тарифних розрядів посад (професій) працівників установ та організацій, затверджених цим наказом, із урахуванням кваліфікаційних вимог та характеристик робіт залежно від складності та обсягу виконуваних робіт, рівня кваліфікації працівників, їх досвіду і знань.
Також начальник установи має право встановлювати працівникам у межах затвердженого в кошторисах фонду заробітної плати надбавки у розмірі до 50% посадового окладу (ставки заробітної плати, тарифної ставки) за високі досягнення у праці.
Надбавки, доплати, підвищення посадових окладів, розмір та порядок виплати який не передбачені цими Умовами, працівникам, які не мають спеціальних знань (за роботу в гірській місцевості, за роботу з таємними документами, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, які тримаються у слідчих ізоляторах, тощо) проводяться у розмірах та в порядку, визначених нормативно-правовими актами з питань оплати праці.
Пунктами 3, 5, 6 Порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівникам установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, закладів охорони здоров'я, підприємств, установ виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 01 грудня 2017 року № 3841/5, передбачено, що підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівникам за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, взятими під варту, установлюються наказами керівників установ виконання покарань у кримінально-виконавчих установах лише в межах фактичних видатків на заробітну плату до 50%.
При призначенні на посаду, ОСОБА_1 наказом відповідача від 15 січня 2020 року №14/ОС-20 встановлено надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 30% від посадового окладу та підвищення посадового окладу за особливі умови праці в розмірі 30%.
Також наказом відповідача від 25 січня 2021 року №9/ОС-21 «По особовому складу» ОСОБА_1 встановлено підвищення посадового окладу за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими у розмірі 10% в межах фактичних видатків на заробітну плату. 
Пунктом 10 Умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №957/5, визначено, що преміювання працівників проводиться в межах затвердженого у кошторисах фонду оплати праці. Керівники установ та організацій за погодженням з профспілковими комітетами затверджують положення про преміювання працівників, яким установлюються порядок і умови преміювання (категорії працівників, які підлягають преміюванню, періодичність виплати премій, показники преміювання, умови, за яких працівники не подаються для преміювання).
Наказом відповідача від 24 жовтня 2018 року №216/ОД-18 «Про затвердження Положень про матеріальне стимулювання працівників державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» затверджено Положення про матеріальне стимулювання працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)», яке погоджено з профспілковим комітетом, що підтверджується протоколом засідання членів профкому державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» від 24 жовтня 2018 року №4.
Розділом 4 Положення про матеріальне стимулювання працівників ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» визначено, що преміювання працівників здійснюється у межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі та економії фонду оплати праці, відповідно до особистого вкладу кожного працівника в загальні результати роботи. Гранична сума коштів на преміювання працівників визначається з урахуванням реального вкладу кожного структурного підрозділу в загальні результати роботи установи та виходячи з фонду заробітної плати. Премія максимальними розмірами одному працівнику не обмежується. Пропозиції щодо розміру премії працівникам розглядаються на балансовій комісії, яку очолює начальник установи. Премію працівникам може бути зменшено або позбавлено її повністю за наявність дисциплінарних стягнень, порушення трудової дисципліни, невиконання завдань, передбачених посадовою інструкцією. Преміювання працівників здійснюється на підставі протоколу засідання балансової комісії.
З метою встановлення розміру премії та на виконання умов колективного договору наказом відповідача від 04 червня 2019 року №134/ОД-19 та від 21 січня 2021 року №45/ОД-21 затверджено склад балансової комісії по вільнонайманому персоналу.
Підпунктом в) пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», надано право керівникам бюджетних установ в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у межах коштів на оплату праці.
З копій протоколів засідань балансової комісії ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» №2 від 27 січня 2020 року, № 4 від 24 лютого 2020 року, № 6 від 24 березня 2020 року, № 8 від 27 квітня 2020 року, № 10 від 25 травня 2020 року, № 12 від 22 червня 2020 року, № 14 від 27 липня 2020 року, № 16 від 25 серпня 2020 року, № 18 від 25 вересня 2020 року, № 20 від 26 жовтня 2020 року, № 22 від 23 листопада 2020 року, № 25 від 21 грудня 2020 року, № 1 від 25 січня 2021 року, № 3 від 22 лютого 2021 року, вбачається, що в січні 2020 року ОСОБА_1 було встановлено премію в розмірі 180% від посадового окладу, в лютому 2020 року - в розмірі 180% від посадового окладу, в березні 2020 року  - в розмірі 165% від посадового окладу, в квітні 2020 року - 160% від посадового окладу, в травні 2020 року - 140% від посадового окладу, в червні 2020 року - 120% від посадового окладу, в липні 2020 року - 160% від посадового окладу, в серпні 2020 року - 100% від посадового окладу, у вересні 2020 року - 90% від посадового окладу, у жовтні 2020 року - 90% від посадового окладу, в листопаді 2020 року - 150% від посадового окладу, в грудні 2020 року - 170% від посадового окладу, в січні 2021 року - 80% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 10%, в лютому 2021 року - 30% від посадового окладу та підвищення посадового окладу в розмірі 10%. 
Накази начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» № 24/ОС-20 від 23 січня 2020 року, № 46/ОС-20 від 24 лютого 2020 року, № 70/ОС-20 від 24 березня 2020 року, № 86/ОС-20 від 27 квітня 2020 року, № 100/ОС-20 від 25 травня 2020 року, № 129/ОС-20 від 22 червня 2020 року, № 157/ОС-20 від 27 липня 2020 року, № 176/ОС-20 від 25 серпня 2020 року, № 203/ОС-20 від 25 вересня 2020 року, № 220/ОС-20 від 26 жовтня 2020 року, № 241/ОС-20 від 23 листопада 2020 року, № 260/ОС-20 від 21 грудня 2020 року, № 11/ОС-21 від 25 січня 2021 року, № 32/ОС-21 від 22 лютого 2021 року та № 42/ОС-21 від 4 березня 2021 року узгоджуються зі змістом перелічених вище протоколів засідань балансової комісії ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)». 
Надавши оцінку наявним у справі доказам та враховуючи Умови оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 17 червня 2014 року №957/5, Положення про матеріальне стимулювання працівників ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119), судом не встановлено порушень відповідачем прав позивача в частині встановлення премій та надбавок.
Пунктом 9 Умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №957/5, працівникам виплачується матеріальна допомога, у тому числі на оздоровлення, в межах передбачених у кошторисі асигнувань на оплату праці відповідної установи або організації у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про: зобов'язання начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» встановити позивачу надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 50% від посадового окладу, надбавку за особливі умови праці в розмірі 50% від посадового окладу та премію в розмірі 180% від посадового окладу; стягнення з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» на його користь недоплачену частину заробітної плати: посадовий оклад в розмірі 87598,89 грн., надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 47640,04 грн. та надбавку за особливі умови праці в розмірі 75273,53 грн.; визнання протиправними дії колишнього начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», що полягали у заниженні ОСОБА_1 премій з березня 2020 року; зобов'язання начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» скасувати накази та встановити позивачу розмір премій на рівні 180% посадового окладу; стягнення з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» на його користь недоплачену частину премій в розмірі 261 574,28 грн., стягнення недоплаченої матеріальну допомогу в розмірі 10 011,90 грн.
Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про: визнання протиправними та такими, що вводили в оману, дії начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», що полягали у встановленні позивачу в наказі №9/ОС-21 від 25 січня 2021 року підвищення посадового окладу в розмірі 10% з 1 січня 2021 року; зобов'язаня відповідача скасувати наказ №9/ОС-21 від 25 січня 2021 року, оскільки оспорюваний наказ був виданий відповідачем відповідно до Положення про матеріальне стимулювання працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)», яке погоджено з профспілковим комітетом, що підтверджується протоколом засідання членів профкому державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» від 24 жовтня 2018 року №4 на підставі протоколу балансової комісії державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» №1 від 25 січня 2021 року.
 
Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за частину невикористаної відпустки, компенсації за 4 дні невикористаної (комп'ютерної) відпустки та компенсації за використання особистого комп'ютера та принтера. 
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Відповідно до наказу відповідача від 04 березня 2021 року № 41/ОС-21 «Про звільнення ОСОБА_1 » невикористана відпустка складала 26 календарних дні (24 календарних днів за період роботи з 16 січня 2020 року по 15 січня 2021 року та 2 календарних дні за період роботи з 16 січня 2021 року по 04 березня 2021 року).
Компенсація за невикористану відпустку нараховується, виходячи з розміру заробітної плати за останні 12 місяців роботи.
Відповідачем здійснено розрахунок відпустки за 26 календарних дня та нараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 9 482,72 грн., що підтверджується розрахунком невикористаної відпустки та розрахунково-платіжною відомістю про нарахування заробітної плати особам, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу за березень 2021 року. З урахуванням відрахувань (військового збору та податку на доходи з фізичних осіб) із нарахованої суми до сплати ОСОБА_1 належала сума в розмірі 9 393,65 грн., яка сплачена останньому.
Від позивача, за період роботи з 16 січня 2020 року по 04 березня 2021 року не надходило заяв щодо надання йому додаткової відпустки за роботу з комп'ютером терміном 4 календарних дні, що підтверджується довідкою начальника відділу по роботі з персоналом від 28 жовтня 2022 року №11-4335/ВС та довідкою завідувача канцелярії відповідача від 11 листопада 2022 року            №12-4578/ВС.
Докази про те, що позивач використовував особистий комп'ютер та принтер матеріали справи не містять.
Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення компенсації за частину невикористаної відпустки, компенсації за 4 дні невикористаної (комп'ютерної) відпустки та компенсації за використання особистого комп'ютера та принтера колегія суддів вважає правильним.
 
Щодо позовних вимог про скасування наказу №41/ОС-21 від 04 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » за прогул на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України та поновлення позивача на роботі в ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» на посаді начальника відділу з охорони праці.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).
У статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причини його відсутності.
Згідно з статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (див. постанову Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №235/2284/17 (провадження №61-72св17), постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №761/30967/15-ц).
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі (див. постанови Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17 (провадження № 61-37729св18), від 11 квітня 2024 року у справі № 127/29246/22 (провадження № 61-13250св23)).
Якщо виконання роботи передбачає можливість її здійснення віддалено, за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій, роботодавцю доцільно прийняти рішення про переведення працівника на дистанційну роботу, якщо ні, - працівнику можуть бути надані відпустки, в тому числі і без збереження заробітної плати. Якщо простій не оголошувався, місцезнаходження працівника невідоме, трудові обов'язки він не виконує, - доцільно обліковувати його відсутність як відсутність з нез'ясованих причин (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2024 року у справі № 229/511/23 (провадження № 61-91св24)).
Слід зазначити, що випадку незаконного звільнення працівник підлягає поновленню на попередній роботі.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до наказу начальника установи від 23 березня 2020 року №88/ОД-20 «Про зміни істотних умов праці працівників установи «Бориспільська виправна колонія (№119)», на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2» на період з 23 березня 2020 року по 23 червня 2020 року інженера групи з охорони праці ОСОБА_1 переведено на дистанційну роботу з можливістю віддаленого доступу до робочого комп'ютера та з дотриманням встановленого в установі режиму праці (з 8 год. 30 хв. до 17 год. 30 хв. та обідньою перервою з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.). Із вказаних наказом ОСОБА_1 ознайомлений. Про що свідчить його особистий підпис на зворотній стороні наказу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2», виключено п. 3 з постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 щодо обов'язкової самоізоляції осіб, які досягли 60-річного віку.
Заяви від ОСОБА_1 про переведення його на віддалену роботу з використанням своєї техніки (комп'ютера та принтера) та компенсації за її використання не надходило, що підтверджується довідкою завідувача канцелярії від 15 листопада 2022 року № 12-4618/ВС.
Зі змісту актів про відсутність на робочому місці від 8 12 лютого 2021 року та 15 лютого 2021 року, а також рапорту та доповідної від 15 лютого 2021 року вбачається, що 8 лютого 2021 року ОСОБА_1 був відсутнім на робочому місці та на території установи з 12 години 40 хвилин до 17 години 30 хвилин, 9 лютого 2021 року з 8 години 30 хвилин до 17 години 30 хвилин, 10 лютого 2021 року з 11 години 50 хвилин до 17 години 30 хвилин, 11 лютого 2021 року з 8 години 30 хвилин до 17 години 30 хвилин, 12 лютого 2021 року з 15 години 00 хвилин до 17 години 30 хвилин, 15 лютого 2021 року з 11 години 50 хвилин до 17 години 30 хвилин. Зокрема, 15 лютого 2021 року позивач зібрав свої речі та залишив своє робоче місце. Він не реагував на зауваження начальника відділу по роботі з персоналом ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» ОСОБА_2 та не повідомив йому причини своєї відсутності на роботі. Відтак, по факту систематичної відсутності ОСОБА_1 на робочому місці був складений висновок службового розслідування від 18 лютого 2021 року, за результатом проведення якого було вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. 
Згідно довідки від 16 лютого 2021 року №1/Пф Голови первинної профспілкової організації державної установи «Бориспільська виправна колонія («119)», станом на 16 лютого 2021 року, інженер групи з охорони праці,            ОСОБА_1 не був учасником первинної профспілкової організації установи.
Належність і допустимість вказаних доказів позивачем під час розгляду справи не спростовано, поважність причин відсутності на роботі не доведено, що у вказаній справі було його процесуальним обов'язком.
Також під час розгляду справи не знайшли підтвердження посилання позивача на те, що наказ начальника установи від 23 березня 2020 року № 88/ОД-20 «Про зміни істотних умов праці працівників установи «Бориспільська виправна колонія (№119)», який наданий відповідачем, підроблений.
З огляду на наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин його відсутності на роботі, тобто останній допустив прогул без поважних причин, що є підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав доказів, з яких причин йому були зняті по 20% з надбавки та доплати ще до прийому на роботу, колегія суддів відхиляє, оскільки встановлений позивачу розмір надбавок та доплат узгоджується з нормативно-правовими актами, які регулюють питання про встановлення надбавки за високі досягнення в праці та за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач при підписанні наказу про прийняття його на роботу не додержався вимог ст.15 Закону України «Про охорону праці», де вказано про кількість працюючих, а тому ввів позивача в оману за що за ст.230 та ст.1192 ЦК України передбачена відповідальність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом не встановлено жодних дій, які б вводили позивача в оману при прийнятті відповідачем його на роботу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі обставини та висновки суду, грунтуються на власному тлумаченні норм трудового законодавства, та не впливають на рішення суті по суті спору.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не має.
 
Щодо постановлення окремої ухвали.
ОСОБА_1 просив апеляційний суд постановити окрему ухвалу стосовно відповідача за порушення трудового законодавства, підроблення документів та стосовно суду першої інстанції за неврахування норм матеріального та порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин першої, другої та десятої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов'язків, неналежного виконання професійних обов'язків (у тому числі, якщо підписана чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.
Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов'язком суду.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали відносно відповідача.
Також, колегія суддів перевіривши доводи апелянта стосовно необхідності постановлення окремої ухвали щодо допущених, на думку апелянта, порушень з боку судді, дійшла висновку про відсутність підстав для постановлення окремої ухвали відносно судді на підставі ст.ст.262, 385 ЦПК України. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України,  Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 02 квітня 2025 року.
            
Головуючий:
 
Судді: