ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2025 р.                                                              Справа № 907/1073/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від позивача (скаржника) – не з`явився
від відповідача – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі” від 21 лютого 2025 року
на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2025 року (повний текст підписано 11.02.2025), суддя Худенко А.А.
про відмову у забезпеченні позову 
у справі № 907/1073/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Інфініт Перфекшн”, м. Ужгород Закарпатська область, що діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі”, м. Ужгород, Закарпатська область
до відповідача  ОСОБА_1 , м. Ужгород, Закарпатська область, директора Товариства з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі”
про стягнення збитків у розмірі сум сплаченої пені, що становить 207 932,42 грн та 405 495,22 грн суми сплаченого штрафу

встановив:
23 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Інфініт Перфекшн”, що діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі” звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача – ОСОБА_1 – директора Товариства з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі” про стягнення збитків у розмірі сум сплаченої пені, що становить 207 932,42 грн та 405 495,22 грн суми сплаченого штрафу.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03 лютого 2025 року відкрито провадження у цій справі.
07 лютого 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі” звернулося до Господарського суду Закарпатської області із заявою про забезпечення позову у справі, шляхом заборони ОСОБА_1 та/або уповноваженим ним юридичним та фізичним особам, а так само будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження в будь-який спосіб (в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, ренти, відмови на користь громади/держави) а також передачі в іпотеку нерухомого майна, а саме:
-1/3 частки квартири АДРЕСА_1 ;
-1/2 частки будинку АДРЕСА_2 .
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2025 року у справі № 907/1073/24 відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.
Ухвала суду мотивована відсутністю даних, що свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Водночас, врахувавши співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (стягнення збитків у розмірі сум сплаченої пені, що становить 207 932,42 грн та 405 495,22 грн суми сплаченого штрафу) з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту (1/3 частки квартири та 1/2 частки будинку, місцевий господарський суд дійшов висновку про їх не відповідність такому співвідношенню. Суд в ухвалі зазначив, що ним не встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, заявник – Товариство з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі” звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2025 року у справі № 907/1073/24 та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано: що предметом позову є стягнення з відповідача значної суми (613 427,64 грн); наявність іншого судового спору (справа № 907/421/24) про стягнення з відповідача 938 478,13 грн); наявність іпотечного зобов`язання на суму 1 682 700 грн. Наголошує, що відповідача, дізнавшись про намір позивача подати позов про відшкодування збитків за результатами його діянь на посаді директора, останній уклав іпотечний договір, за яким передав в іпотеку своє нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_3 ). Також зазначає, що суд не надав оцінки вартості майна відповідача, на яке позивач просить накласти арешт. Зокрема, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, отриманої на підставі інформаційної довідки номер 375697776 від 24.04.2024, загальна вартість нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (теперішня АДРЕСА_5 , – становить 44 350 грн, а ОСОБА_1 володіє лише 1/3 частки в приватній спільній власності. На думку скаржника забезпечення позову у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна забезпечує доступ відповідачу до такого майна і збереження майна для потенційного використання такого на виконання рішення суду, після набрання таким чинності, за умови, що у відповідача не буде достатньо обігових коштів для виконання рішення суду, разом з тим, такий захід забезпечення позову не завдає шкоди господарській і побутовій діяльності відповідача, на відміну від потенційного накладення арешту на кошти відповідача.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).
За клопотанням представника апелянта та на підставі відповідних ухвал суду розгляд апеляційної скарги призначено в режимі відеоконференції з Господарським судом Закарпатської області.
Однак в подальшому від представника апелянта до суду надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги без його участі.
Представники сторін у судові засідання не з`являлись.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.12 ст.270 ГПК України).
Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази у справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Відповідно до ч.1 ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч.2 ст.136 ГПК України).
Заходи забезпечення позову передбачено у ст.137 ГПК України. Так, позов забезпечується, серед іншого, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (п.п.2, 4).
Згідно з ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Частиною 11 ст.137 ГПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Забезпечення позову – це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю “Інфініт Перфекшн”, що діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі” звернулося до суду з позовом до відповідача – ОСОБА_1 , як директора Товариства з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі” про стягнення збитків в сумі 613  427,64 грн, з яких: 405  495,22 грн – сплачений товариством штраф та 207  932,42 грн – сплачена товариством пеня.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Моекотаксі» внаслідок власної бездіяльності або умислу не забезпечив належне виконання лізингових договорів, укладених з ТОВ «УЛФ-Фінанс», що призвело до завдання товариству збитків, стягнення яких є предметом цього позову.
Тобто позивач звернувся до суду з позовом майнового характеру (про стягнення грошових коштів).
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (-ів) на момент пред`явлення позову до нього (них), може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
У заяві про забезпечення позову від 07 лютого 2025 року позивач просив суд першої інстанції забезпечити позов у цій справі, шляхом заборони ОСОБА_1 та/або уповноваженим ним юридичним та фізичним особам, а так само будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження в будь-який спосіб (в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, ренти, відмови на користь громади/держави) а також передачі в іпотеку нерухомого майна, а саме:
-1/3 частки квартири АДРЕСА_1 ;
-1/2 частки будинку АДРЕСА_2 .
Слід зазначити, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
З огляду на наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності даних, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, як підстави для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Одночасно, колегія суддів не погоджується і з висновками місцевого господарського суду про неспівмірність заходів забезпечення позову із позовною вимогою у цій справі.
Так, згідно з ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Слід зазначити, що судом не було встановлено такого співвідношення, адже не з`ясовувалось питання вартості належного відповідачу нерухомого майна, про яке зазначає позивач у заяві про забезпечення позову, як і не наведено в оскаржуваній ухвалі у чому саме полягають негативні наслідки для відповідача від вжиття запропонованих позивачем заходів до забезпечення позову (тобто чи можуть спричинити такі заходи відповідачу збитки чи будь-які негативні наслідки).
Поряд з тим, суд не позбавлений повноважень щодо часткового задоволення заяви про забезпечення позову, якщо дійде висновку, що забезпечення позову запропонованими позивачем заходами у повному обсязі буде неспівмірним із предметом спору.
Разом з тим, слід зазначити, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 910/11678/22).
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Одночасно при вирішенні заяви позивача, колегія суддів враховує, що після постановлення оскаржуваної ухвали (11 лютого 2025 року) відповідачем вчинено дії, які свідчать про відчуження його майна, а саме: 14 лютого 2025 року відповідачем відчужено 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (нерухоме майно, про яке позивач серед іншого зазначав у своїй заяві про забезпечення позову) за договором дарування на користь ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, заява позивача не може бути задоволена у повному обсязі.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи у відповідача наявне також інше майно, зокрема: 1/2 частки будинку АДРЕСА_2 .
Беручи до уваги перелік заходів забезпечення позову, наведений у ч.1 ст.137 ГПК України, серед яких, заборона відповідачу вчиняти певні дії, а також заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (п.п.2, 4), а також беручи до уваги те, що нерухоме майно – 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , станом на час ухвалення цієї постанови, відповідачем відчужено, колегія суддів дійшла висновку про можливість часткового задоволення заяви позивача від 07 лютого 2025 року, а саме: в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та/або уповноваженим ним юридичним та фізичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження в будь-який спосіб (в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, ренти, відмови на користь громади/держави) а також передачі в іпотеку нерухомого майна, а саме: 1/2 частки будинку АДРЕСА_2 .
Колегія суддів вважає, що такий захід є обґрунтованим, співмірним з предметом позову, не обмежує права та законні інтереси відповідача чи інших осіб та сприятиме належному виконанню у майбутньому можливого рішення про задоволення позову.
Щодо вимоги заявника заборонити будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, колегія суддів таку відхиляє, оскільки заборона іншим особам вчиняти дії, яка передбачена п.4 ч.1 ст.137 ГПК України, стосується саме предмета спору.
Слід зазначити, що інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків від відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Цей інститут є гарантією захисту та відновлення прав осіб, а отже, елементом правосуддя.
Наведеного вище місцевий господарський суд не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.
Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову (п.4).
Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (ч.1 ст.275 ГПК України).
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ст.236 ГПК України).
З огляду на зазначені вище встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2025 року у справі № 907/1073/24 та часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Моекотаксі” про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.136, 137, 255, 270, 271, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Моекотаксі» задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 11 лютого 2025 року у справі № 907/1073/24 скасувати.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Моекотаксі» від 07 лютого 2025 року про забезпечення позову задовольнити частково.
Заборонити ОСОБА_1 та/або уповноваженим ним юридичним та фізичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження в будь-який спосіб (в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, ренти, відмови на користь громади/держави) а також передачі в іпотеку нерухомого майна, а саме:
1/2 частки будинку АДРЕСА_2 .

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Моекотаксі» (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, будинок 158, корпус Б; ідентифікаційний код – 42424267)
Боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ; ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 )

Матеріали справи повернути до Господарського суду Закарпатської області.
Постанова є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню у відповідності до вимог ч.1 ст.144 ГПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 02 червня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.          

Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.