ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" квітня 2025 р.           Справа№ 911/2943/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Сибіги О.М. 
          Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 08.04.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро»
на рішення  Господарського суду міста Києва від 06.02.2025
у справі  №911/2943/24 (суддя В.В. Сівакова)
за позовом        Товариства з обмеженою відповідальністю «Бров Міт Агро»                    
до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро»
про        стягнення 317 474,90 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бров Міт Агро» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» (далі, відповідач) про стягнення 317 474,00 грн, з яких: 303 430,19 грн основного боргу, 8 417,75 грн інфляційних втрат та 5 626,96 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного Договору про надання послуг по ремонту сільськогосподарської техніки №09/03-23 від 09.03.2023 позивачем було виконано роботи на загальну суму 303 430,19 грн, що підтверджується актами надання послуг: № 14 від 10.03.2023, № 15 від 14.03.2023, № 39 від 02.05.2023, № 52 від 18.05.2023 та № 54 від 23.05.2023, однак відповідач не здійснив оплату за надані послуги згідно з умовами пунктів 3.1., 3.3. Договору. 

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бров Міт Агро» 303  430,19 грн основного боргу, 8 417,75 грн інфляційних втрат, 5  606,13 грн 3% річних, 4  761,81 грн витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині в позові відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що в порушення умов Договору відповідачем не здійснено оплату наданих послуг у повному обсязі на суму 303 430,19 грн, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем у зазначеному розмірі, яка не оспорена відповідачем.
Також, враховуючи положення статті 625 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування позивачем 5 606,13 грн 3% річних. В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних у позові відмовлено, оскільки позивачем невірно визначено період прострочення, а саме не враховано положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача  8 417,75 грн інфляційних втрат суд задовольнив з огляду на обґрунтований розрахунок позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та клопотань відповідача, узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 24.02.2025 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №911/2943/24 у частині стягнення 303 430,19 грн основного боргу, 8 417,75 грн інфляційних втрат, 5    606,13 грн 3% річних, 4 761,81 грн витрат по сплаті судового збору та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:
- позивачем наданий Договір від 09 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРОВ МІТ АГРО» про надання послуг по ремонту сільськогосподарської техніки, на якому стоїть підпис представника відповідача й відсутній і підпис і печатки зі сторони позивача;
- доводи позивача про надання послуг не підтверджуються жодними доказами в частині отримання заявки на необхідність виконання робіт, рахунку-фактури на замінені запчастини, актів по витратним матеріалам, відомостей, на якій техніці проводились роботи і чи є дана техніка у замовника. Крім того, згідно відкритих джерел вбачається, що позивач не надає послуги сервісного обслуговування сільськогосподарської техніки (відсутні відповідні КВЕДи), що унеможливлює виконання даних робіт;
- до позовної заяви позивачем додані акти надання послуг, в яких відсутні відомості щодо особи, яка підписала ці Акти або уповноважена на їх підписання, та відсутні посилання на займану посаду чи довіреність;
- пунктом 7.14. Статуту ТОВ «Армійське Агро», що діяв під час укладення Договору та додатків до нього, передбачено, що до компетенції директора належить укладення договорів, сума фінансових зобов`язань за якими не перевищує 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. У разі необхідності укладення договору з перевищенням вказаної суми директору слід отримати на такі дії згоду загальних зборів учасників Товариства. Згоди на укладання договору з позивачем загальними зборами надано не було. Вказані обставини є підставою для визнання Договору та додатків до нього нечинними.
21.03.2025 від відповідача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи як доказу заяви свідка ОСОБА_1 - директора ТОВ «Армійське Агро» з 23.11.2022 по 14.06.2023.
Також 21.03.2025 відповідач подав через підсистему «Електронний суд» клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання про те, чи виконані підпис та почерк на актах надання послуг: №14 від 10.03.2023, №15 від 14.03.2023, №39 від 02.05.2023, №52 від 18.05.2023 та №54 від 23.05.2023 ОСОБА_1 , чи іншою особою. Проведення експертизи просив доручити КНДІСЕ. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначив, що директор відповідача не підписував перелічені акти, а обставини встановлення достовірності підпису та почерку ОСОБА_1 на них мають значення для справи і не можуть бути встановлені без спеціальних знань. 
21.03.2025 від відповідача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до проведення експертиз у кримінальному провадженні №12025105080000215. Дане клопотання мотивоване тим, що ТОВ «Бров Міт Агро»  надано    акти надання послуг: №14 від 10.03.2023, №15 від 14.03.2023, №39 від 02.05.2023, №52 від 18.05.2023 та №54 від 23.05.2023, де стоїть підпис, який не відповідає підпису директора ТОВ «Армійське Агро» та печатка, яка не є печаткою даного товариства. Оскільки у даному процесі неможливо провести почеркознавчу та судово-технічну експертизи, це можливо зробити в кримінальному провадженні для встановлення і з`ясування всіх обставин справи. Висновки експертизи повністю можуть вплинути на рішення суду апеляційної інстанції. 

Узагальнені доводи та заперечення позивача

31.03.2025 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. Також позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотань відповідача про призначення у справі судової експертизи, зупинення провадження у справі та долучення доказу.
У відзиві позивач наголосив на такому:
- відсутність у видах діяльності позивача необхідного КВЕДУ для обслуговування сільськогосподарської техніки не позбавляє ТОВ «Бров Міт Агро» права на здійснення такої господарської діяльності. За приписами ч.1 ст. 19, ст. 43 і 44 Податкового кодексу України суб`єкт господарювання може здійснювати будь-які види підприємницької діяльності, у той же час провадження діяльності, яка не передбачена КВЕД. Сама лише відсутність у статутних документах чи в положеннях, якими регулюється діяльність, зокрема, суб`єктів господарювання, записів щодо можливості здійснення ними певної діяльності та, відповідно, вчинення тих чи інших правочинів не тягне за собою визнання таких правочинів за їх участю недійсними. Здійснення позивачем господарської діяльності, яка не вказана як основний вид його діяльності, має наслідком лише в порядку оподаткування та не свідчить про неможливість займатись таким видом діяльності;
- посилання скаржника на перевищення директором власних повноважень, які обмежені Статутом, є неспроможними спростувати факт надання таких послуг та подальше схвалення Договору від 09.03.2023 відповідачем;
- посилання скаржника на неналежність Актів наданих послуг через відсутність реквізитів особи, яка їх підписала, не заслуговують на увагу, оскільки на таких доказах наявна печатка ТОВ «Арміське Агро», що ідентифікує отримувача послуг;
- позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи та з цього приводу наголошує на тому, що предметом розгляду даної справи є вимоги ТОВ «Бров Міт Агро» про стягнення з ТОВ «Армійське Агро» заборгованості за надані послуги. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що треті особи, маючи доступ до документів відповідача, без його відома використовували у правовідносинах з ТОВ «Бров Міт Агро» його печатку (заповняли і підписували договори, акти наданих послуг, тощо). Відповідач не звертався до правоохоронних чи інших органів з приводу втрати печатки чи її неправомірного використання третіми особами до моменту звернення позивача із цим позовом до суду. У контексті наданих пояснень важливо підкреслити, що наступне клопотання ТОВ «Армійське Агро» не ставить під сумнів власну печатку на актах наданих послуг, а вказує лише про те, що підписи від відповідача вчинені не директором. Позивач оцінює таку поведінку відповідача як недобросовісну та спрямовану на затягування розгляду справи, а тому його доводи повинні оцінюватись критично;
- відповідачу було забезпечено можливість реалізувати всі свої процесуальні права та добросовісно виконати свої обов`язки, передбачені законом, зокрема щодо подання до суду першої інстанції в установлені строки відзиву на позовну заяву з доказами, які відповідач вважає необхідними подати до суду, а також щодо подання клопотань з процесуальних питань та додаткових письмових пояснень. У разі неможливості подати в установлені судом строки заяви по суті справи, додаткові письмові пояснення або заяви чи клопотання з процесуальних питань, відповідач не був позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про продовження чи поновлення процесуальних строків, з наданням належного обґрунтування необхідності їх продовження або поновлення. Однак, із невідомих причин клопотання про призначення експертизи було заявлено лише на стадії апеляційного розгляду. У поданому клопотанні на стадії апеляційного розгляду відсутнє прохання про поновлення строку на таку процесуальну дію та не зазначено причин, які перешкодили реалізації права на подання клопотання про проведення експертизи під час розгляду справи судом першої інстанції;
- позивач заперечує проти приєднання до матеріалів справи нового доказу, який не був поданий відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, адже заява свідка є доказом, якого не існувало на час розгляду справи судом першої інстанції;
- скаржник звернувся до апеляційного суду з клопотанням про зупинення провадження у цій справі до проведення експертизи у кримінальному провадженні №12025105080000215, однак до цього клопотання не доєднано доказів призначення у вказаному кримінальному провадженні експертизи. Судом не розглядається кримінальна справа, в той час як обставина надання послуг, за які позивач просить стягнути кошти, підтверджується іншими доказами у справі, тобто факт надання послуг, вартість яких входить до предмета позову, можна встановити у цій справі, в той час як не існує іншої справи, яка розглядається в порядку кримінального судочинства.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем також заявлено клопотання про витребування від Головного управління ДПС у м. Києві інформації про включення ТОВ «Армійське Агро» до податкового обліку (формування податкового кредиту, та ін.) зобов`язань за Договором про надання послуг по ремонту сільськогосподарської техніки №09/03-23 від 09.03.2023 та актів наданих послуг №14 від 10.03.2023, №15 від 14.03.2023, №39 від 02.05.2023, №52 від 18.05.2023, №54 від 23.05.2023, які зареєстровані ТОВ «Бров Міт Агро» у Єдиному державному реєстрі податкових накладних.
Позивач посилається на те, у нього наявна інформація про те, що відповідач по всіх господарських операціях, які заперечує у цій справі, сформував та відшкодував податковий кредит. Позивач пояснює, що зареєстрував всі податкові накладні, а відповідач жодну з них не відхилив. У даній категорії справ реальність господарських операцій перевіряється з урахуванням та дослідженням податкової поведінки сторін спору. Отримання такої інформації впливає на сукупну оцінку доказів у справі та як наслідок на можливі висновки про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Позивачем, поруч із цим, у відзиві заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву та заявлення клопотання про витребування доказів, мотивоване тим, що відповідачем лише на стадії апеляційного розгляду викладено власну позицію з приводу обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин, а тому позивачу було необхідно дослідити ряд судової практики для підготовки відзиву та сформувати обґрунтовані заперечення. Також 21.03.2025 відповідачем подано ряд клопотань, щодо яких існувала необхідність висловлення заперечень з боку ТОВ «Бров Міт Агро». З огляду на викладене в сукупності вказані обставини призвели до ситуації, в якій позивач був змушений викладати власну позицію з пропуском строку на подання відзиву, який встановлений ухвалою від 10.03.2025.
Розглянувши заяву позивача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (частини 1, 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами частини 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 
За приписами частин 1-3 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши наведені позивачем обставини в обґрунтування пропуску процесуального строку для подання відзиву, колегія суддів визнає їх поважними, у зв`язку з чим заява відповідача про поновлення строку на подання відзиву підлягає задоволенню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №911/2943/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №911/2943/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
03.03.2025 матеріали справи №911/2943/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №911/2943/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 08.04.2025, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також для надання можливості сторонам скористатися правами, наданими  статтею 267 Господарського процесуального кодексу України, протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі.
За результатами розгляду у судовому засіданні 08.04.2025 клопотання позивача про витребування доказів від Головного управління ДПС у м. Києві - інформації про включення ТОВ «Армійське Агро» до податкового обліку (формування податкового кредиту, та ін.) зобов`язань за Договором про надання послуг по ремонту сільськогосподарської техніки №09/03-23 від 09.03.2023 та актів наданих послуг №14 від 10.03.2023, №15 від 14.03.2023, №39 від 02.05.2023, №52 від 18.05.2023, №54 від 23.05.2023, які зареєстровані ТОВ «Бров Міт Агро» у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах  другій  та  третій  статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:
1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);
2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;
3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;
4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;
5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
Однак, заявлене позивачем клопотання не відповідає вимогам частини 2 наведеної правової норми, оскільки позивач не вказує, яких заходів він вжив задля отримання відповідних доказів самостійно, у тому числі й від відповідача, а також не зазначає  причин неможливості самостійного отримання цього доказу. 
З огляду це за висновками суду апеляційної інстанції клопотання позивача про витребування доказів задоволенню не підлягає.
Щодо заявленого відповідачем 21.03.2025 клопотання про долучення доказу - заяви свідка ОСОБА_1 від 20.03.2025 - директора ТОВ «Армійське Агро» з 23.11.2022 по 14.06.2023, то суд зазначає, що скаржник не наводить жодних обставин в обґрунтування поважності причин неподання такого доказу до суду першої інстанції, як це передбачено статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, та не заявляє клопотання про поновлення строку на його подання у відповідності до статті 119 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, така обставина як відсутність доказу як такого на момент розгляду справи судом першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання відповідачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (такої правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).
З огляду на вказане колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи як доказу заяви свідка.
Щодо заявлених відповідачем 21.03.2025 клопотань про призначення у справі судової експертизи та про зупинення провадження у справі, то заслухавши у судовому засіданні 08.04.2025 пояснення представника відповідача з цього приводу, колегія суддів також дійшла висновку про відмову в їх задоволенні з підстав, що будуть викладені у мотивувальній частині постанови.
За результатами проведеного 08.04.2025 судового засідання суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 08.04.2025, з`явився представник відповідача.
Представник позивача у судове засідання, призначене на 08.04.2025, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку копії ухвали суду до електронного кабінету позивача в підсистемі «Електронний суд».
Отже, за вказаних обставин, неявка у судове засідання позивача у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

09.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бров Міт Агро» (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» (відповідач, замовник) було укладено Договір про надання послуг з ремонту сільськогосподарської техніки №09/03-23 (далі - Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок замовника надати послуги по ремонту та/або технічному обслуговуванню сільськогосподарської техніки, яка належить замовнику (далі - послуги).
Згідно з пунктом 2.1. Договору сума договору складається з вартості наданих послуг та вартості запасних частин, витратних матеріалів виконавця, встановлених (використаних) під час надання послуг.
Відповідно до пункту 2.2. Договору ціни та суми вказуються в рахунках-фактурах та актах приймання-передання виконаних робіт (далі - акт). Підписані сторонами акти є невід`ємними частинами цього договору.
Згідно з пунктом 3.1. Договору замовник проводить оплату вартості (ціни) послуг та запчастин шляхом перерахування безготівкових коштів на банківський рахунок виконавця.
Пунктом 3.2. Договору узгоджено, що розрахунок за виконані роботи (надані послуги) замовник зобов`язаний здійснити протягом 180 (сто вісімдесяти) календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт.
Згідно з пунктом 3.3. Договору платіж вважається здійсненим з моменту надходження грошових коштів на рахунок виконавця.
Відповідно до пункту 4.1. Договору максимальний строк початку виконання робіт складає 10 робочих днів з моменту отримання виконавцем заявки на виконання робіт та за умови, що у замовника або виконавця наявні необхідні запасні частини та витратні матеріали.
Згідно з пунктом 6.6. Договору останній вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2023, а в частині виконання сторонами взятих на себе по договору зобов`язань - до їх повного виконання. Якщо після закінчення дії договору сторони не повідомили одна одну про намір розірвати договір він може бути пролонгований на той самий строк.
Позивач зазначає, що надав відповідачу згідно з Договором послуги загальною вартістю 303 430,19 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами надання послуг:
№14 від 10.03.2023 на суму 41 400,00 грн;
№15 від 14.03.2023 на суму 8 013,18 грн;
№39 від 02.05.2023 на суму 201 840,00 грн;
№52 від 18.05.2023 на суму 8 635,01 грн;
№54 від 23.05.2023 на суму 43 542,00 грн.
Спір за доводами позивача виник у зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов Договору не сплатив вартість наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 303 430,19 грн, а також позивачем за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання нараховано 8 417,75 грн інфляційних втрат та 5 626,96 грн 3% річних.
Під час розгляду справи судом першої інстанції 05.02.2025 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив поновити строк на подання відзиву.
Суд першої інстанції залишив відзив відповідача без розгляду, оскільки відповідачем не було наведено жодної обставини в обґрунтування неможливості подачі відзиву на позов у встановлений строк.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву позивача на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.
До обставин, що входять до предмету доказування в даній справі, належить наявність між сторонами договірних правовідносин; факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані позивачем послуги; наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею  901 Цивільного кодексу України  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (частина 1 статті 902 Цивільного кодексу України).
Згідно з пунктом 2.1. Договору сума договору складається з вартості наданих послуг та вартості запасних частин, витратних матеріалів виконавця, встановлених (використаних) під час надання послуг.
Відповідно до пункту 2.2. Договору ціни та суми вказуються в рахунках-фактурах та актах приймання-передання виконаних робіт (далі - акт). Підписані сторонами акти є невід`ємними частинами цього договору.
На підставі укладеного сторонами Договору про надання послуг позивач надав відповідачу послуги вартістю 303 430,19 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами надання послуг:
№14 від 10.03.2023 на суму 41 400,00 грн;
№15 від 14.03.2023 на суму 8 013,18 грн;
№39 від 02.05.2023 на суму 201 840,00 грн;
№52 від 18.05.2023 на суму 8 635,01 грн;
№54 від 23.05.2023 на суму 43 542,00 грн.
          В актах також зазначено про виставлення відповідачу розрахункових документів: рахунків №14 від 09.03.2023, №15 від 13.03.2023, №39 від 02.05.2023, №58 від 18.05.2023, №59 від 23.05.2023.
Підписання замовником цих актів, які є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.
Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України  визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі  статтею 253 Цивільного кодексу України  перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до частини 5  статті 254 Цивільного кодексу України  якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Пунктом 3.2. Договору визначено, що розрахунок за виконані роботи (надані послуги) замовник зобов`язаний здійснити протягом 180 (сто вісімдесяти) календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт.
Таким чином, враховуючи наведені положення та умови Договору, відповідач мав здійснити оплату наданих послуг у такі строки:
за актом № 14 від 10.03.2023 у строк до 06.09.2023 включно;
за актом № 15 від 14.03.2023 у строк до 10.09.2023 включно;
за актом № 39 від 02.05.2023 у строк до 30.10.2023 включно;
за актом № 52 від 18.05.2023 у строк до 14.11.2023 включно;
за актом № 54 від 23.05.2023  у строк до 20.11.2023 включно.
Отже, на час розгляду даної справи строк оплати відповідачем наданих послуг є таким, що настав.
Згідно зі  статтею 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріали справи свідчать, що в порушення умов Договору відповідачем не здійснено оплату наданих послуг у повному обсязі на суму 303 430,19 грн й дана обставина відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції спростована не була.
У свою чергу, заперечуючи проти позову в апеляційній скарзі, відповідач посилається на відсутність належних доказів, які підтверджують факт надання послуг відповідачу. Зокрема, відповідач вказує на те, що надані позивачем акти уповноваженою особою відповідача не підписувалися, в актах міститься підпис невстановленої особи і даний підпис не відповідає підпису директора товариства.
Також відповідач зазначає, що Договір укладений директором з перевищенням повноважень, оскільки згідно зі Статутом відповідача (пункт  7.14.) мав бути укладений за наявності згоди загальних зборів учасника товариства.
Зазначені доводи скаржника відхиляються колегією суддів, враховуючи наступне.
Згідно частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За змістом частин 1, 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
          Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Позивачем до матеріалів справи надано копію Договору про надання послуг по ремонту сільськогосподарської техніки №09/03-23 від 09.03.2023, з якої вбачається, що зі сторони позивача Договір підписаний директором ТОВ «Бров Міт Агро» Парвізом Алієвим, а від імені ТОВ «Армійське Агро» він підписаний директором Поповим П.О., підпис якого на Договорі скріплений печаткою підприємства відповідача.
Щодо аргументів відповідача про те, що укладений між сторонами Договір вчинено директором відповідача з перевищенням наданих йому повноважень, суд зазначає, що ТОВ «Армійське Агро» не надало суду жодних належних та допустимих доказів наявності обмежень повноважень його директора на укладання спірного правочину як такого, що є значним (статут відповідача, трудовий договір з директором тощо).
При цьому,  статтею 92 Цивільного кодексу України кодексу України  прямо передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, а також яка є членом колегіального виконавчого органу юридичної особи, з моменту її вступу на посаду набуває обов`язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов`язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів. Члени наглядової ради або ради директорів юридичної особи мають такі самі обов`язки щодо відповідної юридичної особи та повинні діяти в інтересах цієї юридичної особи та всіх її власників (акціонерів, учасників). У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, якщо юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
Однак, з інформації, наявної в ЄДРПОУ стосовно відповідача, не вбачається відомостей про наявність обмежень директора вказаної юридичної особи на вчинення правочинів, вартість яких перевищує 50 000,00 грн, як про це стверджує скаржник.
Відповідач також не надав жодних доказів на підтвердження притягнення директора Попова П.О. до відповідальності за перевищення наданих йому повноважень при вчиненні спірного правочину.
Відповідно до  статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У матеріалах даної справи відсутні докази того, що спірний правочин був визнаний у встановленому законом порядку недійсним, а тому, з огляду на презумпцію правомірності правочину, у суду відсутні підстави для висновку про протилежне.
Разом із цим, відповідно до  статті 241 Цивільного кодексу України  правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду в складі Касаційного господарського суду: від 19 червня 2024 року у справі №926/701-б/2, від 10 квітня 2018 року в справі №910/11079/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 910/9915/17, від 2 квітня    2019 року у справі №904/2178/18.
Так, на підтвердження факту виконання Договору позивачем долучені до матеріалів справи акти надання послуг по Договору № 14 від 10.03.2023, №15 від 14.03.2023, №39 від 02.05.2023, №52 від 18.05.2023 та №54 від 23.05.2023.
Колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що такі акти дійсно містять підписи замовника без зазначення посади та ініціалів особи підписанта. 
Водночас, такі підписи зі сторони замовника скріплені печаткою підприємства відповідача.
Відповідно до частин 1 та 4  статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.
Згідно пунктів 1, 5, 9, 10 глави 3 розділу 2 Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях затверджених  наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року №1000/5  (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду (далі - печатка установи) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом.
На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).
Розпорядчим документом керівника установи визначаються порядок використання, місце зберігання печатки установи і посадові особи, відповідальні за її зберігання, а також перелік посадових осіб, підписи яких скріплюються печаткою установи.
Облік усіх печаток та штампів, що застосовуються в установі, ведеться у журналі за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Видача печаток, штампів посадовим особам здійснюється під підпис у відповідному журналі. Печатки зберігаються у шафах (сейфах), що надійно замикаються і опечатуються.
Зазначене свідчить про те, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, інших первинних бухгалтерських документах. 
Однак, скаржник не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що його печатка, відбиток якої було проставлено як на Договорі, так і на актах, була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.
Посилання  скаржника на відкрите 26.02.2025, тобто після прийняття у даній справі оскаржуваного рішення, кримінальне провадження №12025105080000215 за частиною 1 статті 358 Кримінального кодексу України також не приймаються судом до уваги, оскільки частиною 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України  прямо визначено, що для господарського суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, обов`язковими є лише питання, чи мали місце дії (бездіяльність) особи та чи вчинені вони цією особою, що встановлено виключно обвинувальним вироком суду в кримінальному провадженні або постановою суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили.
Проте, наразі відсутній вирок в межах кримінального провадження №1202510508000012, на яке відповідач посилається під час апеляційного перегляду справи. 
Крім того, як вбачається із долученої відповідачем до матеріалів справи заяви від 13.02.2025 про вчинення щодо ТОВ «Армійське Агро» кримінального правопорушення, відповідач не стверджує у ній про підробку підпису та печатки ТОВ «Армійське Агро» саме на Договорі про надання послуг по ремонту сільськогосподарської техніки №09/03-23 від 09.03.2023, а предметом даного господарського спору не є питання дійсності чи недійсності такого Договору.
Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до проведення експертиз у кримінальному провадженні №12025105080000215, то по-перше, нормами чинного Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої підстави для зупинення провадження у господарській справі як призначення експертизи на стадії досудового розслідування у межах кримінального провадження, а по-друге, відповідачем не надано суду доказів того, що така експертиза (-зи) була дійсно призначена у межах вказаного кримінального провадження.
Відтак, підстави для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відсутні.
Що ж до клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи актів у межах даної господарської справи, то суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки, як вбачається зі змісту заявленого клопотання від 21.03.2025, ТОВ «Армійське Агро» не ставить у ньому питання про встановлення відповідності проставлених на них печаток печаткам ТОВ «Армійське Агро», які, як зазначено вище, підтверджують факт участі відповідача у вчиненні відповідної господарської операції навіть за відсутності зазначення особи підписанта на таких актах.
Отже, приймаючи до уваги, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки та за відсутності належних та допустимих доказів того, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, недоведеність факту підробки такої печатки на актах, враховуючи наявність відбитку печатки відповідача на Договорі та актах, суд дійшов висновку про реальність господарської операції з надання послуг відповідачу та наявність підстав для стягнення з відповідача спірної заборгованості по актах у сумі 303 430,19 грн.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, є більш вірогідними ніж обставини, покладені в обґрунтування заперечень відповідача проти позову.
Посилання скаржника на те, що відповідно до відкритих джерел позивач не надає послуги сервісного обслуговування сільськогосподарської техніки (відсутні відповідні КВЕДи), що унеможливлює надання таких послуг, то такі судом у контексті спірних правовідносин оцінюються критично, адже сама лише відсутність у статутних документах чи в положеннях, якими регулюється діяльність, зокрема, суб`єктів господарювання, записів щодо можливості здійснення ними певної діяльності та, відповідно, вчинення тих чи інших правочинів не тягне за собою визнання таких правочинів за їх участю недійсними. Здійснення позивачем господарської діяльності, яка не вказана як основний вид його діяльності, не свідчить про те, що такі послуги фактично не надавалися.
За змістом статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у порушення умов Договору у визначений строк зобов`язання щодо оплати наданих послуг не здійснив, а тому є таким, що прострочив виконання зобов`язання.
У зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті за надані послуги, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 8 417,75 грн інфляційних втрат та 5 626,96 грн 3% річних.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зі змісту частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка не містить застережень щодо можливості встановлення у договорі інших положень, окрім як визначення іншого розміру процентів річних від простроченої суми, та суті спірних відносин випливає, що відповідна норма має імперативний характер, що спрямована на захист майнового права та інтересу кредитора. Зміст норми можна вважати диспозитивним лише в контексті наділення учасників правовідносин свободою вибору щодо розміру процентів річних. 
Умовами Договору не визначено інший розмір процентів.
Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки згідно умов Договору, доходить висновку про обґрунтованість нарахування позивачем 5 606,13 грн 3% річних, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних в позові правомірно відмовлено, оскільки позивачем невірно визначено період прострочення, а саме не враховано положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України.
Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача    8 417,75 грн інфляційних втрат за обґрунтованими розрахунками позивача підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім наведених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовуються висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог у даній справі.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість заявлених та задоволених судом позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №911/2943/24 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2025 у справі №911/2943/24 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Армійське Агро».
Матеріали справи №911/2943/24 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2025.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                О.М. Сибіга

                                                                                А.І. Тищенко