ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2893/23                                              Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 травня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.,
суддів:           Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
-     визнати протиправними дії МВС України щодо не проведення перерахунку розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017     «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»     та не оформлення і не надання до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 01.01.2023, відповідно до вимог статей     43     і     63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ     «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень     постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704     «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»     із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до     постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2023;
- зобов`язати МВС України перерахувати розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017     «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та підготувати і надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 01.01.2023 року, відповідно до вимог статей     43     і     63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ     «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»     із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2023.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року значений позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо ненадання ОСОБА_1 оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення, станом на 01.01.2023 року, у відповідності до вимог ст. ст. 43, 63 Закону України     «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»     із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704     «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку пенсії.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України видати ОСОБА_1 нову довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, у відповідності до вимог ст. ст. 43, 63 Закону України     «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»     із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку пенсії.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України  залишено без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року -  без змін.
У подальшому, до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою звернувся представник ОСОБА_1 - Хомич І.О., в якій просив:
- встановити судовий контроль за виконанням рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2023;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України надати звіт про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 у визначені судом строки.
Також заявник просив суд витребувати у Міністерства внутрішніх справ України інформацію про те, які середні розміри у відсотках надбавки за особливості проходження служби та премії виплачувалися за посадою за посадою заступника начальника - начальника відділу ГУ ВВ МВС або прирівняній до неї посади станом на 01.01.2023.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 580/2893/23.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким встановити судовий контроль за виконанням рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 та зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2023.
Апелянт зазначає, що відповідач під час виконання рішення суду від 26.06.2023 допустив порушення щодо включення у довідку належної інформації про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення станом 01.01.2023 за посадою відповідною (аналогічною) ОСОБА_1 , а саме: щодо надбавки за особливості проходження служби та премії. У зв`язку з чим, на думку позивача, наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Також апелянт зазначає, що приписи статті 382 КАС України передбачають можливість звернутися із заявою про встановлення судового контролю незалежного від того, чи звертався позивач з відповідною заявою у порядку Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції необґрунтовано зазначив, що позивачем не вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження», оскільки суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Предметом апеляційного оскарження у цій справі є ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 580/2893/23.
З матеріалів справи вбачається, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у цій справі про часткове задоволення позовних вимог набрало законної сили 26.10.2023.
Згідно з листом Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2014 позивачу видані виконавчі листи у цій справі (а.с.98).
У жовтні 2024 року позивач, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, мотивував її тим, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 у справі № 580/2893/23 відповідачем підготовлено та надано до ГУ ПФУ в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення позивача, у якій зазначено наступні складові грошового забезпечення за посадою заступника начальника - начальника відділу ГУ ВВ МВС на 01.01.2023: посадовий оклад - 13740,00 грн; оклад за військовим (спеціальним) званням - 2250,00 грн; надбавка за вислугу років (50 %) - 2648,25 грн; надбавка за особливості проходження служби (0 %) - 0 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15 %) - 2061,00 грн; надбавка за класну кваліфікацію або кваліфікаційну категорію (5 %) - 687,00 грн; премія (0 %) - 0 грн; усього 26733,00 грн.
Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, у якому просив надати: інформацію про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення станом 01.01.2023 за посадою відповідною (аналогічною) ОСОБА_1 ; інформацію про те, чому у довідці про розмір грошового забезпечення станом 01.01.2023 зазначено відсотковий розмір надбавки за особливості проходження служби - 0 % та розмір премії - 0 %. При цьому представник позивача  зауважив, що у довідці про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, за посадою заступника начальника управління штабу - начальника відділу ГУ ВВ МВС України розміри надбавки за особливості проходження служби і премії складали по 75%.
Листом МВС України від 27.08.2024 № 1707/512024 представника позивача проінформовано, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 у справі № 580/2893/23 виконано МВС належним чином та в повному обсязі, тому відсутні підстави для внесення змін у довідку.
Отже, представник позивача вважає, що відповідач помилково обчислив додаткові види грошового забезпечення, які зазначені у довідці про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволення заяви про встановлення судового контролю, дійшов висновку про те, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю, зокрема, шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
Також суд зазначив, що для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови, які підтверджені належними та допустимими доказами.
При цьому, суд першої інстанції встановив, що доказів вчинення заходів примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження", представник позивача до заяви не додав, а тому об`єктивні підстави, які підтверджені належними та допустимими доказами, задля застосування судом права встановити судовий контроль, відсутні.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За змістом статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Відповідно до ч. 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Отже, особа, якій належить виконати рішення суду, що набрало законної сили, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання у чіткій відповідності до висновків суду, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечитиме принципу верховенства права.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 382 КАС України (у редакції, чинній станом на час розгляду судом першої інстанції заяви про встановлення судового контролю) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17, від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19.
За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Крім того, суд звертає увагу й на те, що особа яка вважає, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення вправі звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. При цьому, реалізація цього права позивачем жодним чином не залежить від встановлення судом судового контролю за виконанням судового рішення.
Крім того, завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Апелянт стверджує, що відповідач ухиляється від виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року № 580/2893/23 у повному обсязі.
У цьому контексті колегія суддів наголошує, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року, зоерема, зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України видати ОСОБА_1 нову довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, у відповідності до вимог ст. ст. 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку пенсії.
На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 у справі № 580/2893/23 відповідачем підготовлено та надано до ГУ ПФУ в м. Києві довідку № 49/8854 від 09.11.2023 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , в якій станом на 01.01.2023 зазначено складові грошового забезпечення за посадою заступника начальника управління штабу - начальника відділу ГУ ВВ МВС України, а саме:
- посадовий оклад - 13 740,00 грн;
- оклад за військовим (спеціальним) званням - 2250,00 грн;
- надбавка за вислугу років (50 %) - 2648,25 грн;
- надбавка за особливості проходження служби (0 %) - 0 грн;
- надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15 %) - 2061,00 грн;
- надбавка за класну кваліфікацію або кваліфікаційну категорію (5%)- 687,00грн;
- премія (0 %) - 0 грн.
Усього 26 733,00 грн.
Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 12.08.2024 № 1206-08/2024, у якому просив надати інформацію про середні розміри надбавки за особливості проходження служби та премії виплачувались за посадою відповідною (аналогічною) ОСОБА_1 станом 01.01.2023.
Листом МВС України від 27.08.2024 № 1707/512024 проінформовано, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 у справі № 580/2893/23 виконано МВС належним чином та в повному обсязі. Також у листі зазначено, що довідка № 49/8854 від 09.11.2023 видана, зокрема з урахуванням листа ГУ Національної гвардії України від 11.04.2023 № 27/11/4-3517/11, згідно з яким відомості про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, відсутні.
Колегія суддів зазначає, що позивач до заяви про встановлення судового контролю долучив довідку від 12.07.2021 № 22/6-3322, яка видана ОСОБА_1 , у якій надбавка за особливості проходження служби складає 75 %, премія - 75 %.
Також апелянт до матеріалів апеляційної скарги долучив копію листа Головного управління Національної гвардії України від 27.08.2024 № 27/13/4-Х-568-Аз (а.с.134-135), який, як зазначає апелянт, отримано лише 12.11.2024. Відповідно до цього листа за посадою «заступник начальника управління штабу - начальник відділу» (самостійного) станом на 01.01.2023 розмір надбавки за особливості проходження служби складає 75 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а розмір премія - 240 % від посадового окладу.
При цьому, судом першої інстанції не досліджено, з яких підстав (причин) відповідач не включив у довідку № 49/8854 від 09.11.2023 розміри надбавки за особливості проходження служби та премії.
Також судом першої інстанції не витребувано з Міністерства внутрішніх справ України інформацію (про що просив заявник у заяві про встановлення судового контролю) про те, які середні розміри у відсотках надбавки за особливості проходження служби та премії виплачувалися за посадою за посадою заступника начальника - начальника відділу ГУ ВВ МВС або прирівняній до неї посади станом на 01.01.2023.
Вирішуючи питання про встановлення судового контролю, суд першої інстанції повинен був надати оцінку вказаним доводам та перевірити, чи виконує відповідач належним чином рішення суду.
Однак, такої оцінки вказаним обставинам при винесенні оскаржуваної ухвали про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом першої інстанції не надано.
Наведене свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів вчинення заходів примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження", є необґрунтованим, оскільки задоволення такого роду заяви судом не ставиться у залежність від того, чи відкрите виконавче провадження щодо виконання рішення суду і які дії вчинені державним виконавцем щодо спонукання відповідача виконати таке рішення суду.
Колегія суддів зазначає про те, що позивачем обрано альтернативний спосіб захисту порушеного права, визначений ст. 382 КАС України, а не в порядку виконання судового рішення (Закон України «Про виконавче провадження»), що не заборонено процесуальним законодавством та є правом позивача.
Як зазначалось, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Колегія суддів наголошує на тому, що, дійсно, встановлення судового контролю, є правом, а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві та навести підстави для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 КАС України.
Чинне законодавство України не встановлює залежності щодо звернення до суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України від того, чи здійснюється примусове виконання рішення суду органами ДВС чи ні, на відміну від звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 цього Кодексу.
На переконання колегії суддів, без надання оцінки вказаним обставинам, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування норм ст. 382 КАС України, є передчасним.
В апеляційній скарзі апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
За змістом частини 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено виключну підсудність питання про встановлення судового контролю, а саме: суду, який ухвалив судове рішення.
Тому, виключно до компетенції Черкаського окружного адміністративного суду віднесено питання про встановлення судового контролю за виконанням такого судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.  
У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07 травня 2002 року, "Ромашов проти України" від 27 липня 2004 року, "Шаренок проти України" від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України", №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі "Крищук проти України", №1811/06, від 19 лютого 2009 року.
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не повно з`ясовав обставин, що мають значення для справи, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст.  243,  315,  317,  322, 325, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року - задовольнити частково.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року - скасувати .
Справу направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          В.О. Аліменко 

                                                                                                    Н.В. Безименна