ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року	Львів	Справа № 460/5391/24 пров. № А/857/20728/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                             Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року (головуючий суддя Друзенко Н.В., м. Рівне) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправним та зобовґязання вчинити дії,-

                                                   В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області(відповідач -1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області(відповідач -2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №172650008199 від 07.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити з 01.02.2024 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у задоволенні позову - відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги  задовольнити.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ (далі Закон №1058-ІУ) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Закон «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ (далі Закон №796-ХП) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).
Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986.
За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-14 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-ХІІ. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-ХІІ застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-14, доповнюють і конкретизують їх.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі змінами).
Пунктом 4.7 розділу IV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).
Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ визначено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-ХІІ обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Як зазначено у пункті 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).
Видача посвідчення особі провадиться уповноваженим органом через районні в мм. Києві та Севастополі держадміністрації або виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг.
Отже, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а, від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.
ОСОБА_1 , як позивач у справі №460/5391/24 має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), на підтвердження цього було видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 15 грудня 1993 року, зеленого кольору, а вказане посвідчення видається, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Посвідчення (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 15 грудня 1993 року видане уповноваженим на те державним органом (Рівненською ОДА), який при видачі зазначеного посвідчення перевіряв достовірність поданих мною, позивачем документів.
Тобто, наявність посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 15 грудня 1993 року, зеленого кольору підтверджує той факт, що станом на 01.01.1993 року, ОСОБА_1 проживав в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та спростовує доводи відповідачів та висновок суду першої інстанції з даного приводу, що визначені законодавчою нормою умови щодо проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року не менше 3 років не виконуються.
Згідно матеріалів адміністративної справи №460/5391/24, відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області при вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку була взята до уваги довідка видана виконавчим комітетом Клесівської селищної ради Сарненського району Рівнеської області, за №1871 від 27.06.2023 року, і відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що період перебування позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 тобто підтверджений довідкою виданою органом місцевого самоврядування термін проживання станом на 01.01.1993 року становить 2 роки 11 місяців 12 днів.
Із зазначеним рішенням пенсійного органу погодився і суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення у справі №460/5391/24.
До таких висновків суд першої інстанції дійшов з огляду на те, що у період з 01.09.1986 року по 03.03.1987 року він навчався в середньому професійно-технічному училищі №26 м.Києва, тобто перебував за межами зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Тобто, органом Пенсійного фонду та судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення були взяті до уваги лише періоди, протягом яких, він був офіційно зареєстрований у зоні гарантованого добровільного відселення з квітня 1986 року станом на 01.01.1993.
Однак, апелянт зазначає, що, дійсно у період з 01.09.1986 року по 03.03.1987 року він навчався в середньому професійно-технічному училищі №26 м.Києва, що підтверджується копією виданого диплому № НОМЕР_2 від 04.03.1987 року
Однак при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано, що навчання в середньому професійно-технічному училищі №26 м.Києва переривалося на період зимових канікул та практики, вихідних та святкових днів, що давало можливість за наявності прямого транспортного сполучення ( яке існувало та існує на даний час між містом. Києвом та селищем Клесів, Сарненського району Рівненської області ( автомобільна дорога Київ-Варшава, а також існуюче залізничне сполучення Київ-Львів, Київ-Луцьк) добиратися рейсовим пасажирським та залізничним транспортом з місця проживання батьків до місця навчання.
Окрім того в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що він постійно проживав у період навчання з 01.09.1986 року по березень 1987 року на території населеного пункту, який не відноситься до території радіоактивного забруднення, однак зазначена обставина залишена поза увагою судом першої інстанції.
Таким чином, період навчання в середньому професійно-технічному училищі №26 м.Києва не спростовує факту проживання на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше трьох років, який був перевірений при встановленні статусу як потерпілої особи від наслідків Чорнобильської катастрофи комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утвореної уповноваженим органом.
Також позивачем у справі №460/5391/24 для суду першої інстанції та відповідачів у справі було надано основний документ, що підтверджує право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке засвідчує той факт, що станом на 01.01.1993 року ОСОБА_1 , проживав в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Відповідачами як суб`єктами владних повноважень, рішення та дії яких оскаржуються, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного на даний час рішення не доведено, що наданий мені, позивачу статус скасований; тому у даній справі відсутні підстави ставити під сумнів наданий мені позивачу статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 серед іншого зазначалось: таким чином, право на пенсію відповідно до Закону №796-ХІІ мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Верховний Суд у постанові від 30.08.2022 у справі №357/6372/17 зробив висновок, що наявність посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відомості диплому (трудової книжки) не можуть спростувати факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення не менше трьох років станом на 01.01.1993.
У постанові від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 Верховний Суд також зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, однак при винесенні оскаржуваного рішення у адміністративній справі №460/5391/24, судом першої інстанції вищезазначені висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду були залишені поза увагою, їм не була надана оцінка згідно тексту судового рішення у даній справі.
Відтак, висновок суду першої інстанції та твердження відповідачів про те, що він проживав у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 2 роки 11 місяців 12 днів є помилковими та не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки місце роботи/навчання та місце реєстрації особи може не співпадати.
Довідкою виданою виконавчим комітетом Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, за №1871 від 27.06.2023 року, підтверджено фактичне проживання в період з 22 травня 1969 року по 03 вересня 1986 року у смт. Клесів, Сарненського району Рівненської області, а це свідчить про можливість застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, передбаченої статтею 55 Закону №796-ХІІ, так як обов`язковою умовою для такого застосування є постійне проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС (з 26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Також його фактичне проживання та реєстрація в селі Пугач, Сарненського району Рівненської області в період з 28 травня 1990 року по теперішній час підтверджене вища зазначеною довідкою виданою виконавчим комітетом Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, за №1871 від 27.06.2023 року, що становить на момент звернення до суду з позовом 34 роки, (тобто більше 6 років), у звґязку з чим він має право на зменшення пенсійного віку на 6 років (згідно із статтею 55 Закону № 796-ХІІ - 1 рік за 2 роки проживання) та на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, тобто, пенсійний вік для мене - ОСОБА_1 підлягає зменшенню на 6 років.
Окрім того хочу зазначити, що помилковим є твердження суду першої інстанції, щодо того, що акт про встановлення факту місця проживання в період травня 1987 року та травня 1990 року в смт.Клесів, Сарненського району Рівненської області не може слугувати доказом, який підтверджує період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення в зазначені періоди, оскільки не долучено до позовної заяви рішення суду про встановлення факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до ст.315 ЦК України з огляду на таке.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.
Вказаною постановою також роз`яснено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи          
Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 року у аналогічній справі № 162/760/17, в пункті 31 вказала про неможливість розгляду судами заяв про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Таким чином оскаржуване рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та фактично є прямим перешкоджанням доступу до правосуддя 
У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області просило таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1   народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Клесів Сарненського району Рівненської області та є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 15.12.1993 Рівненською облдержадміністрацією.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області №1871 від 27.06.2023, позивач постійно проживає та зареєстрований з 22.05.1969 по 03.09.1986 та з 28.05.1990 по даний час в селі Пугач Сарненського району Рівненської області.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Пугач Сарненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
01.02.2024 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №172650008199 від 07.02.2024 (за принципом екстериторіальності) позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.
У вказаному рішенні зазначено про те, що вік заявника 54 роки 8 місяців. За наданими документами період роботи (проживання) особи в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 року становить 2 роки 11 місяців 12 днів. Період роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за наданими документами становить 33 роки 5 місяців 9 днів. Страховий стаж становить 36 років 3 місяців 20 днів.
Враховуючи вищевикладене, з врахуванням поданих позивачем документів, підстави для призначення пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» – відсутні, у зв`язку з тим, що у позивача відсутній необхідний період роботи або проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 рік (менше 3 років).
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому суд слушно зауважив, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.
Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.
Як уже згадувалось вище, позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 (не менше 3 років).
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).
Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (доповнено згідно з Постановою Пенсійного фонду №33-1 від 25.11.2021), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:
учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;
посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Враховуючи це правильним є твердження, що механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.
Отже, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є (1) довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
У рішенні про відмову у призначенні пенсії зазначено про те, що за наданими документами період роботи(проживання) ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 року становить 2 роки 11 місяців 12 днів.
При цьому судом першої інстанції зґясовано, що розрахунок періоду проживання позивача у вказаній зоні як 2 роки 11 місяців 12 днів, узгоджується з довідкою виконавчого комітету Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області №1871 від 27.06.2023 (тобто, період з 26.04.1986 по 03.09.1986 та з 28.05.1990 по 01.01.1993).
Пенсійним органом визнано, що загальний період роботи (проживання) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить 33 років 5 місяців 9 днів.
При цьому суд підставно зауважив, що для зниження пенсійного віку особи відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вирішальне значення має саме проживання станом на 01.01.1993 не менше 3 років у вказаній зоні.
Обґрунтовуючи наявність понад 3 років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 покликається на наявність в нього посвідчення 3 категорії та на Акт про встановлення факту проживання від 13.05.2024.
При цьому суд першої інстанції слушно зауважив, що вказаний Акт про встановлення факту проживання датований 13.05.2024. Тобто, такий документ не подавався позивачем разом з заявою про призначення пенсії від 01.02.2024. Крім того  такий складено за заявами сусідів; підписано начальником відділу юридичного, кадрового забезпечення, мобілізаційної роботи та цивільного захисту Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області та начальником відділу ЦНАП Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області. За результатами обстеження дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 в травні 1987 року та в травні 1990 року проживав за адресою АДРЕСА_1 .
Враховуючи вказане, суд підставно вважав, що вказаний Акт про встановлення факту проживання від 13.05.2024 не може слугувати в межах даної справи доказом, який підтверджує період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в зазначені періоди.
Надаючи оцінку наявності у позивача посвідчення 3 категорії, суд першої інстанції  встановив, що позивач обґрунтовуючи своє право на призначення пільгової пенсії, позивач з покликанням на постанови Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 09.01.2020 у справі №363/3976/16-а та від 06.04.2020 у справі №752/15346/17, вказує, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Однак, такі посилання позивача на зазначені постанови Верховного Суду суд вірно вважав безпідставними, оскільки у останніх надано аналіз правовідносин до внесення змін Постановою Пенсійного фонду № 33-1 від 25.11.2021 до Порядку №22-1 щодо документів, які підтверджують право на призначення потерпілим від Чорнобильської катастрофи пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.
З наведеного вище, суд правильно виснував, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, хоча й підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак не є єдиним документом для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, бо відповідно до норм чинного законодавства, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є також  довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органом місцевого самоврядування.
Таким чином, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Для призначення пенсії, позивачем поряд з посвідченням категорії 3, подавалась довідка органу місцевого самоврядування.
Судом встановлено, що згідно з записами диплому № НОМЕР_2 позивач навчався в СПТУ № 26 м.Києва з 01.09.1986 по 03.03.1987.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 позивач працював з 05.03.1987 по 18.05.1987, 19.06.1990 по 23.07.1990 в м Києві.
Місто Київ не відноситься до радіоактивно забрудненої зони та не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Згідно з даними військового квитка НОМЕР_4 виданим в м.Києві, позивач проходив військову службу з 27.05.1987 по 07.05.1990 в лавах радянської армії.
Отже, судом першої інстанції встановлено, що на підставі довідки, період роботи (проживання) ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить лише 2 роки 11 місяців 12 днів, як і було зазначено відповідачем -2 у рішенні про відмову у призначенні пенсії.
Оскільки призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, позивач, зобов`язаний підтвердити довідкою органу місцевого самоврядування відповідний період (періоди) проживання (роботи) на території зони гарантованого добровільного станом на 01.01.1993, а враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження періоду постійного проживання (роботи) позивача на території зони гарантованого добровільного станом на 01.01.1993 не менше 3 років, як того вимагає Порядок №22-1, то відповідно відсутні підстави для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №172650008199 від 07.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» прийнято првомірно та не підлягає скасуванню.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно  застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 
                                            П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у справі №460/5391/24 -  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула