ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 р. 	Справа № 520/18244/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 08.11.24  у справі № 520/18244/24
за позовом     ОСОБА_1  
до    Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради 
про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі за текстом також – відповідач), в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача про прийняття рішення від 19.04.2024 Т124757593-2024-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання позивача;
- скасувати рішення відповідача від 19.04.2024 №Т124757593-2024-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання позивачу;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення допомоги на проживання позивачу з 01.03.2024.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року, з урахуванням ухвали від 21.11.2024 про виправлення описки, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 19.04.2024 №Т124757593-2024-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради прийняти рішення про призначення допомоги на проживання ОСОБА_1 з 01.03.2024.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 968,96 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що позивачу відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, оскільки заява не відповідає вимогам форми додатку № 5, через відсутність відомостей про осіб, які входять до складу сім`ї, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою, а саме батьків заявниці, що, в свою чергу, унеможливлює визначення права на отримання допомоги ВПО відповідно до п. 3 Порядку.
За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 23.05.2023 №6326-5002776323 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 .
У квітні 2024 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради щодо виплати на проживання внутрішньо переміщеним особам з березня 2024 року.
За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем прийнято рішення від 19.04.2024 №Т124757593-2024-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Підставами відмови стала невідповідність заяви вимогам форми додатку №5 через відсутність відомостей про осіб, які входять до складу сім`ї, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача про відмову в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні допомоги на проживання ВПО від 19.04.2024 №Т124757593-2024-1, у зв`язку з чим скасував таке рішення.
З метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції зобов`язав відповідача прийняти рішення про призначення допомоги на проживання ОСОБА_1 з 01.03.2024.
При цьому, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні допомоги на проживання позивачу, оскільки вони повністю поглинаються позовною вимогою про скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20.10.2014 № 1706-VII (далі за текстом - Закон України № 1706-VII) передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України № 1706-VII:
- внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абзац перший частини першої статті 1);
- адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1).
Реєстрація місця проживання внутрішньо переміщеної особи здійснюється відповідно до статті 5 Закону України № 1706-VII:
- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону;
- адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).
Відтак, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
На реалізацію повноважень, наданих статтею 10 Закону України № 1706-VIIУ, уряд прийняв Постанову «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» від 20.03.2022 № 332, якою затвердив Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі за текстом - Порядок № 332).
Редакція вказаного Порядку № 332 неодноразово зазнавала змін.
До спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 5 Порядку № 332 у редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 709, яким визначено, що допомога призначається внутрішньо переміщеним особам:
які перемістилися (повторно перемістилися) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації;
у яких житло зруйноване або непридатне для проживання та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.
Постановою Кабінету Міністрів України № 331 внесено зміни до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (далі – Порядок №332), якою, зокрема, передбачається, що діти /особи до 23 років, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах професійної (професійно - технічної), фахової передвищої, вищої освіти після досягнення ними 18 років і не мають власних сімей, можуть звертатись за призначенням допомоги особисто, якщо вони мають фактичне місце проживання (перебування) інше ніж в уповноваженої особи.
Відтак, вказаними змінами розширено та уточнено перелік внутрішньо переміщених осіб (далі — ВПО), які матимуть право на отримання допомоги на проживання на наступні 6 місяців.
У подальшому урядом 26.01.2024 прийнято Постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб» (далі по тексту – Постанова Кабінету Міністрів України № 94) задля підтримки внутрішньо переміщених осіб, зокрема сімей, в яких є особи, які потребують продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Постановою Кабінету Міністрів України № 94 передбачено автоматичне продовження до 01.03.2024 (без додаткового звернення) виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у яких у січні 2024 року закінчився шестимісячний період отримання такої допомоги; можливість подання заяви на продовження виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам вже починаючи з 01.02.2024.
Таким чином, особам, які відповідають критеріям Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 № 709), які звернуться з особисто поданою заявою у лютому – березні 2024 року, така допомога призначатиметься, починаючи з 01.03.2024.
З системного аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що за продовженням виплат може звертатися сам студент-ВПО.
Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (22 роки), відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_3 .
Позивач з 2018 року є внутрішньо переміщеною особою з міста Луганськ, Луганської області та облікована у підрозділі міста Сєвєродонецьк.
У подальшому, з 10.09.2019 облікована в підрозділі міста Харків та станом на час розгляду даної справи перебуває на обліку у місті Харкові.
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.05.2023 №6326-5002776323 зареєстрованим місцем позивача є: АДРЕСА_3 , а фактичним місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 .
Позивач є студентом денної форми навчання Національної юридичного університету імені Ярослава Мудрого, що підтверджується студентським квитком серії НОМЕР_4 , копія якого наявна у матеріалах справи.
Позивач має матір – ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка має також статус внутрішньо переміщеної особи та перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа у місті Дніпро, Дніпропетровської області.
Позивач має батька – ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який має також статус внутрішньо переміщеної особи та перебуває на обліку, як внутрішньої переміщена особа у місті Дніпро, Дніпропетровської області.
Місцем фактичного проживання/перебування батьків позивача (уповноважених осіб) є місто Дніпро, Дніпропетровська область, а місцем фактичного проживання/перебування позивача є місто Харків, Харківської області, відтак позивач проживає окремо від батьків.
Суд зауважує, що змінами до Порядку № 332, які внесені Постановою Кабінету Міністрів України № 331, розширено та уточнено перелік внутрішньо переміщених осіб (далі — ВПО), які мають право на отримання допомоги на проживання на наступні 6 місяців, та відповідно до вказаного Порядку № 332 за продовженням виплат може звертатися сам студент-ВПО.
У даній справі позивач є особою до 23 років, яка навчається на денній формі навчання та не має власної сім`ї, 10.04.2024 звернулася самостійно до відповідача з заявою для отримання допомоги ВПО з березня 2024 року.
Відповідач у рішенні про відмову у призначенні допомоги на ВПО від 19.04.2024 та в апеляційній скарзі наполягав на тому, що позивач не надала відомостей про осіб, які входять до складу сім`ї, які перемістилися разом із внутрішньо переміщеною особою.
Разом з цим, суд звертає увагу на те, що Порядком № 332 не передбачено надання зазначених відомостей позивачем, оскільки позивач є особою до 23 років, яка навчається на денній формі навчання та не має власної сім`ї, та має фактичне місце проживання (перебування) інше ніж в уповноваженої особи, відтак може звертатись за призначенням допомоги особисто.
За встановлених обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про протиправність рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні допомоги на проживання ВПО від 19.04.2024 №Т124757593-2024-1, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.
Щодо висновків суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради прийняти рішення про призначення допомоги на проживання ОСОБА_1 з 01.03.2024, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі №826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі №807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі №804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі №826/9457/18, від 22 листопада 2019року у справі №815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі №815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі №1340/4044/18, від 23 червня 2020 року у справі №820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі №805/3147/16-а).
Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18).
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
З огляду на зазначене, враховуючи необхідність поновлення прав позивача з метою запобігання порушення його прав на належну допомогу, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради прийняти рішення про призначення допомоги на проживання ОСОБА_1 з 01.03.2024.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення таких аргументів.
Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.  
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 у справі № 520/18244/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк