ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року

м. Київ

cправа №  916/2778/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,
за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія, позивач, скаржник) - Литвин П.В. (адвокат)
відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка 2» (далі - ОСББ, відповідач) - Карташов А.Г. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Компанії
на рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 (головуючий - суддя Гут С.Ф.),
додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 (головуючий - суддя Гут С.Ф.),
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 (головуючий - суддя Колоколов С.І., судді: Діброва Г.І., Савицький Я.Ф.) та
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 (головуючий - суддя Колоколов С.І., судді: Діброва Г.І., Савицький Я.Ф.),прийняту за результатами перегляду додаткового рішення,

у справі за позовом Компанії
до ОСББ
про стягнення 2 051 745,92 грн.
ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Компанія звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСББ 2051745,92 грн заборгованості, з яких: 1 342 050,00 грн основного боргу, 183975,25 грн пені,             85 104,07 грн 3% річних та 440 616,60 грн інфляційних нарахувань.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСББ спожило впродовж жовтня-грудня 2021 року природний газ за відсутності укладеного договору із відповідним постачальником, внаслідок чого відповідача включено до портфеля постачальника «останньої надії» та віднесено спожитий газ до об`ємів, поставлених позивачем. Втім відповідачем своїх зобов`язань із своєчасної та остаточної оплати вартості поставленого природного газу не виконав.

2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Господарський суд Одеської області рішенням від 03.12.2024, яке Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 20.03.2025 залишив без змін, позов задовольнив частково. Стягнув з ОСББ на користь Компанії                       1 043 936,54 грн основного боргу, 15 157,30 грн пені, 65 365,32 грн 3% річних,           338 123,22 грн інфляційних нарахувань та 19 187,96 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. 

2.2. Господарський суд Одеської області додатковим рішенням від 19.12.2024, яке Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 20.03.2025 залишив без змін, заяву ОСББ про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Стягнув з Компанії на користь ОСББ  11 035,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти заяви відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг
3.1. Компанія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі         298 113,46 грн, пені у сумі 168 817,95 грн, 3% у сумі 19 738,75 грн, інфляційних втрат у сумі 102 493,38 грн та судового збору у сумі 5 432,99 грн скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Компанії задовольнити в повному обсязі.

3.2. Компанія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі та ухвалити нову постанову про відмову у задоволені заявлених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи касаційної скарги Компанії на рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025
4.1.З посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо правомірності застосування норм права, а саме, щодо застосування абзацу 3 пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» без врахування:
- пункту 34 частини першої статті 1, абзацу 4 частини першої статті 12; частини другої статті 13, частини першої статті 15, частини четвертої статті 15 Закону України «Про ринок природного газу»;
- частини першої статті 9, частин першої, четвертої - шостої статті 11 Закону України від 14.05.2015 №417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»;
- розпорядження Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 22.07.2020 №917-р «Про визначення товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» постачальником «останньої надії»»;
- постанови КМУ від 25.10.2021 №1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 і від 09.12.2020 №1236», в частині доповнення пункту 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 №809;
- постанови КМУ від 05.09.2018 №712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком»;
- пункту 1 глави 5 розділу IV, пункту 2 глави 5 розділу IV, пункту 3 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2493 «Про затвердження Кодексу газотранспортної системи»;
- абзацу 1 пункту 3 розділу I, абзацу 3 пункту 3 розділу I, абзацу 4 пункту 3 розділу I, абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ; підпункту 8 пункту 4 розділу ІІ, пункту 8 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 «Про затвердження правил постачання природного газу» (в чинній редакції на дату відносин);
- пунктів 1, 2 постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2501 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії»»; 
- частини третьої статті 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

4.2. У контексті порушених скаржником питань, останній зазначає про передчасність висновків суду щодо зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

5. Доводи касаційної скарги Компанії на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025
5.1. Із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували положення статей 123,  126, 129 ГПК України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» без урахування висновку щодо застосування таких норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №924/122/19. 

6. Позиція інших учасників справи 
6.1. Від ОСББ до Верховного Суду через Електронний суд 26.05.2025 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, зокрема, просив поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу. Відповідач також зазначив, що докази витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду. 

6.1.1. Суд протокольною ухвалою від 27.05.2025 залишив вказаний відзив на касаційну скаргу без розгляду в силу приписів частини другої статті 118 ГПК України, ураховуючи клопотання, залучив його до матеріалів справи з огляду на статтю 42 ГПК України і оцінюватиме його як письмові пояснення у межах статті 300 ГПК України. 

7. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7.1. Відповідно до пункту 1.1 Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, (далі - Договір) типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу постачальником «останньої надії» (далі - Постачальник).

7.2. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 у № 2496 (Правила постачання), та є однаковими для всіх споживачів України (пункт 1.2. Договору)

7.3. Цей Договір є договором приєднання. При укладенні цього Договору зі Споживачем ураховуються вимоги статей 205,633,634,641,642 ЦК України та укладення відбувається шляхом публічної оферти Постачальника та її акцептування Споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Цей Договір вважається укладеним зі Споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи (пункт 1.3. Договору).

7.4. Терміни, що використовуються в цьому Договорі, мають такі значення: ЕІС-код - персональний код ідентифікації Споживача як суб`єкта ринку природного газу, присвоєний йому в установленому порядку Оператором ГРМ/Оператором ГТС (для прямих споживачів), до газових мереж якого підключений об`єкт Споживача (пункт 1.4.).

7.5. За цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором (пункт 2.1.).

7.6. Постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (пункт 3.1.).

7.7. Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (пункт 3.3).

7.8. Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для Сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті (пункт 4.1.).

7.9. Об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (пункт 4.2.).

7.10. Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо якщо Сторонами це окремо обумовлено) (пункт 4.3.).

7.11. Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (пункт 4.4.).

7.12. У разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 4.5.).

7.13. За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством (пункт 8.1.).

7.14. Цей Договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником (пункт 11.1.).

7.15. Протягом строку дії Договору Споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей Договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС).

7.16. Цей Договір достроково припиняється між Споживачем, яким є оператор газорозподільної системи, та Постачальником на наступну газову добу після виключення оператора газорозподільної системи з реєстру споживачів Постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС з підстав, визначених Кодексом ГТС (пункт 11.3.).

7.17. Усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача (пункт 11.5.).

7.18. Типовий договір містить підписи представників сторін та проставлені печатки контрагентів. 

7.19. Положеннями статуту ОСББ, затвердженого рішенням загальних зборів від 25.11.2016 (протокол № 3) встановлено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, щодо користування, володіння і розпорядження спільним майном будинку, збереження і поліпшення техніко-економічних характеристик будинку з метою, комфортного проживання (перебування) користувачів житлових та нежитлових приміщень, зниження витрат і втрат ресурсів на утримання спільного майна і на споживання житлово-комунальних послуг, благоустрою прибудинкової території та побутового обслуговування населення (пункт 1 розділу ІІ).

7.20. Відповідно до довідки АТ «ОДЕСАГАЗ» споживачу ОСББ присвоєно ЕІС-код 56XQ0012R43W00I.

7.21. АТ «ОДЕСАГАЗ» як оператором ГРМ повідомлено 02.11.2021 Компанію про реєстрацію споживача із ЕІС-код 56XQ0012R43W00I в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії».

7.22. Компанія виставила ОСББ рахунок на оплату № 22730 загальною вартістю 33254,16 грн з ПДВ за спожитий впродовж 01-09.10.2021 природний газ загальним обсягом 2,77100 тис.м.куб. Вказаний рахунок на оплату разом із актом приймання-передачі природного газу № 13659 з аналогічними показниками спожитого впродовж вересня 2021 року природного газу надіслано ОСББ 07.10.2021. При цьому акт приймання-передачі природного газу підписано представником ОСББ.

7.23. Компанія виставила ОСББ рахунок на оплату № 26431 загальною вартістю 184039,84 грн з ПДВ (+ 33254,16 грн заборгованості станом на 01.10.2021) за спожитий впродовж 01.10.2021-10.11.2021 природний газ загальним обсягом 4,39600 тис.м.куб. Вказаний рахунок на оплату разом із актом приймання-передачі природного газу № 15552 з аналогічними показниками спожитого впродовж 01-31.10.2021 природного газу надіслано ОСББ 16.11.2021. 

7.24. Компанія виставила ОСББ рахунок на оплату № 30374 загальною вартістю 181569,06 грн з ПДВ (+ 184039,84 грн заборгованості станом на 01.11.2021) за спожитий впродовж 01.11.2021-10.12.2021 природний газ загальним обсягом 4,69100 тис.м.куб. Вказаний рахунок на оплату разом із актом приймання-передачі природного газу № 21192 з аналогічними показниками спожитого впродовж 02.11.2021-30.11.2021 природного газу надіслано ОСББ 12.12.2021. 

7.25. Компанія виставила ОСББ рахунок на оплату № 2616 загальною вартістю 976511,00 грн з ПДВ (+ 365608,90 грн заборгованості станом на 01.12.2021) за спожитий впродовж 01.12.2021-12.01.2022 природний газ загальним обсягом 18,00300 тис.м.куб. Вказаний рахунок на оплату разом із актом приймання-передачі природного газу № 31977 з аналогічними показниками спожитого впродовж 01-31.12.2021 природного газу надіслано ОСББ 11.01.2022.

7.26. ОСББ 14.06.2023 звернулось до Компанії з листом, в якому просило надати інформацію про заборгованість для вирішення відповідного питання на загальних зборах.

7.27. Компанія 07.07.2023 надала відповідь на звернення ОСББ від 14.06.2023, в якій зазначила, що укладений сторонами публічний договір (Типовий договір) є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань.

7.28. ОСББ отримало вимогу Компанії від 27.09.2023, в якій Компанія посилалася на споживання ОСББ природного газу на умовах Типового Договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», у зв`язку із чим пропонувала здійснити оплату вартості спожитого природного газу загальною вартістю 1342050,00 грн.

7.29. ОСББ у листах до Компанії, посилаючись на приписи Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 29.07.2022 № 2479-ІХ, просило повідомити про можливість реструктуризації залишку боргу, а також здійснити перерахування у відповідності до наведеного Закону.

7.30. ОСББ 12.12.2023 та 25.12.2023 отримало супровідні листи Компанії стосовно повторного надсилання актів приймання-передачі природного газу № 15552, 21192, 31977 та рахунків на оплату № 26431, 30374, 2616.

7.31. Компанія 14.02.2024 звернулася до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» із адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію стосовно фактичних обсягів споживання природного газу споживачами, внесеними до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», до кола яких входить ОСББ (ЕІС-код 56XQ0012R43W00I) з 01.09.2021. 

7.32. ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» 20.02.2024 у відповідь на вищенаведений адвокатський запит Компанії надало інформацію, відповідно до якої в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56XQ0012R43W00I закріплений за постачальником «останньої надії» Компанії, зокрема у періоди 07.09.2021-31.10.2021 та 02.11.2021-31.12.2021, обсяг спожитого споживачем (ЕІС-код 56XQ0012R43W00I) природного газу становить 2771 м.куб впродовж вересня 2021 року, 4396 м.куб впродовж жовтня 2021 року, 4691 м.куб впродовж листопада 2021 року, 18003 м.куб впродовж грудня 2021 року, який внесений в алокацію постачальника «останньої надії» ТОВ ГК «Нафтогаз України». 

7.33. Компанія 21.05.2024 надала відповідь на звернення ОСББ від 01.05.2024, в якій посилається на те, що положення Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 29.07.2022 № 2479-ІХ мають ретроспективний характер, а механізм компенсації не передбачено. Повідомила про те, що питання врегулювання заборгованості окремих ОСББ вирішується в судовому порядку. 

7.34. Згідно з наданої Компанією виписки з банківському рахунку ОСББ 20.10.2021 сплачено 33254,16 грн із призначення платежу «Сплата за природний газ згідно рахунку № 22730 від 09.10.2021».

7.35. Відповідно до наданого Компанією розрахунку заборгованості ОСББ станом на 29.02.2024 її розмір становить 2051745,92 грн, з яких: 1342050,00 грн вартість природного газу спожитого у жовтні-грудні 2021 року, 183975,25 грн пені, 85104,07 грн 3% річних та 440616,60 грн інфляційних нарахувань, нарахованих у зв`язку із відсутністю своєчасної оплати.

8. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
8.1. Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 14.04.2025 для розгляду касаційної скарги Компанії на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі №916/2778/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, суддів Бенедисюка І.М., Ємця А.А.

8.2. Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2025 відкрито касаційне провадження у справі №916/2778/24 за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.3. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 для розгляду касаційної скарги Компанії на рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі №916/2778/24 визначено колегію суддів у складі: головуючої судді - Малашенкової Т.М., суддів Бенедисюка І.М., Ємця А.А.
8.4. Верховний Суд ухвалою від 05.05.2025 відкрив касаційне провадження у справі №916/2778/24 за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України. Ухвалено вказану касаційну скаргу розглядати спільно з касаційною скаргою Компанії на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025у справі №916/2778/24.

8.5. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 26.05.2025 №32.2-01/911 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відпусткою судді Ємця А.А.

8.6. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 для розгляду справи №916/2778/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т. М. (головуюча), Бенедисюк І.М., Колос І.Б.

8.7. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.8. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
9.1. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду в частині відмовлених позовних вимог; додаткове рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатами перегляду цього додаткового рішення, в частині стягнення з Компанії на користь ОСББ 11 035,00 грн витрат на правничу допомогу.

9.2. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційних скарг, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
9.3. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

9.4. Так, обґрунтовуючи свої вимоги, Компанія у касаційній скарзі щодо судових рішень першої та апеляційної інстанцій з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду з означених у пункті 4.1. цієї постанови норм справа. 

9.5. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

9.6. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

9.7. Верховний Суд зауважує, що положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

9.8. В контексті доводів касаційної скарги (означені у пункті 4.1 цієї постанови) Верховний Суд зазначає таке. 

9.9. Відповідно до пункту 26 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

9.10. Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3010 прийнято остаточне рішення про сертифікацію ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» як сертифікованого оператора газотранспортної системи України.

9.11. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22.07.2020 № 917-р Компанію визначено постачальником «останньої надії» строком на три роки як переможця конкурсу.

9.12. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі Типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним.

9.13. Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником останньої надії, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501, який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів.

9.14. Договір постачання природного газу постачальником останньої надії укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника останньої надії та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

9.15. Отже, Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник останньої надії зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

9.16. Договір постачання між постачальником останньої надії і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

9.17. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 затверджено Типовий договір, відповідно до пункту 1.1 якого цей договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії».

9.18. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на Інформаційній платформі оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу ГТС (пункт 1.3 Типового договору).

9.19. Згідно з пунктом 11.1 Типового договору він набирає чинності з дня, визначеного Інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу КТС.

9.20. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.

9.21. Постачальник «останньої надії» постачає природний газ споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії».

9.22. Після закінчення цього строку постачальник «останньої надії» зобов`язаний припинити постачання природного газу споживачу. Постачальник «останньої надії» має право припинити постачання природного газу споживачу до закінчення вищезазначеного строку у разі невиконання цим споживачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості природного газу, який постачається постачальником «останньої надії», відповідно до Типового договору постачання постачальником «останньої надії».

9.23. Аналогічні положення закріплені у Кодексі ГТС (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

9.24. Ураховуючи вищенаведене нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, Верховний Суд зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що сторонами спору був укладений Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», який відповідав Типовому договору постачання природного газу постачальником останньої надії, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501, засновані на правильному тлумаченні норм права. Відтак спірні правовідносини врегульовуються, зокрема, наведеними вище нормативно-правовими актами.

9.25. Колегія суддів зазначає, що предметом позову у цій справі є вимоги Компанії про стягнення з ОСББ заборгованості за поставлений природний газ на підставі Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» за період жовтень-грудень 2021 року.

9.26. У відзиві на позовну заяву ОСББ частково не погоджувалося із позицією Компанії. ОСББ, зокрема, посилалось на те, що приписами Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що ОСББ оплачує природний газ за цінами (тарифами) встановленими для населення, крім частини послуг, що оплачується власниками нежитлових приміщень; ОСББ задовольняє потреби побутових споживачів (співвласників) самостійно шляхом самозабезпечення, відтак виступає колективним споживачем природного газу у відносинах із позивачем; зазначало про незгоду із визначеною Компанією вартістю природного газу, спожитого впродовж жовтня-листопада 2021 року із посланням на приписи абзацу 3 частини 1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 29.07.2022 № 2479-ІХ; не заперечувало проти того, що вартість спожитого природного газу впродовж жовтня-грудня 2021 року складає 1       043936,54 грн та не ставило під сумнів заявлені обсяги. ОСББ просило суд зменшити розмір пені, яка підлягала до стягнення, посилаючись на те, що ОСББ використовує природний газ для забезпечення потреб мешканців багатоквартирного будинку, а не для реалізації отриманої теплової енергії. 

9.27. Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що оскільки списання кредиторської заборгованості за природний газ, спожитий у жовтні-листопаді 2021 року з ресурсу постачальника «останньої надії», прямо передбачене Законом №2479-IX, який набрав чинності 19.08.2022, і на момент набранням ним чинності за ОСББ обліковувалася заборгованість за спожитий впродовж жовтня-листопада 2021 року природний газ, то Компанія зобов`язана здійснити списання кредиторської заборгованості за природній газ, спожитий впродовж жовтня-листопада 2021 року, з реєстру постачальника останньої надії в обсязі, що перевищує вартість природнього газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі грн за 1 000 куб.м, в силу приписів вищевказаного Закону. Враховуючи викладене, суди дійшли висновку, що позов Компанії про стягнення з ОСББ основного боргу підлягає частковому задоволенню, а саме у сумі 1043936,54 грн(вартість спожитого у жовтні 2021 року природного газу 32 618,32 грн + вартість спожитого у листопаді 2021 року природного газу 34 807,22 грн + 976 511,00 грн вартість спожитого у грудні 2021 року природного газу). 

9.27.1. Враховуючи часткове задоволення позову про стягнення суми основного боргу, місцевий господарський суд здійснив власний розрахунок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, та встановив наявність в нього права на пред`явлення вимог про стягнення з відповідача 151571,29 грн пені, 65365,32 грн 3% річних та 338123,22 грн інфляційних нарахувань.

9.27.2. Щодо вимог про стягнення пені суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про зменшення належної до стягнення суми пені до 15157,30 грн, приймаючи до уваги те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності Компанії, та/або доказів настання негативних наслідків та понесення останнім збитків саме в результаті порушення ОСББ умов Типового Договору, те, що останній утримує системи автономного теплопостачання багатоквартирного будинку, те, що кошти на рахунок ОСББ потрапляють шляхом їх сплати мешканцями, що є загальновідомими обставинами, з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, реалізуючи дискреційні повноваження на підставі статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України.

9.28. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, ураховуючи доводи та мотиви касаційної скарги, Верховний Суд зазначає таке.

9.29. Згідно із частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

9.30. Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

9.31. Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

9.32. Статтями 4 та 6 вказаного Закону передбачено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках).

9.33. Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління (частина перша статті 12 вказаного Закону).

9.34. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані разом з іншим забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна.

9.35. Статтею 12 вказаного Закону визначає, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають, зокрема, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна. 

9.36. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» виробництво теплової енергії - це господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору.

9.37. Відповідно до частини сьомої статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень.

9.38. Як встановлено судами попередніх інстанцій відповідач шляхом самозабезпечення утримує системи автономного теплопостачання багатоквартирного будинку, що належать співвласникам на праві спільної сумісної власності у багатоквартирному будинку.

9.39. Верховний Суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що:
побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23);

захищені споживачі - побутові споживачі, приєднані до газорозподільної системи, підприємства, установи, організації, що здійснюють надання важливих суспільних послуг та приєднані до газотранспортної або газорозподільної системи, а також виробники теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи (пункт 10).

9.40. Верховний Суд зауважує, що Закон України «Про ринок природного газу» не містить визначення таких понять як то «колективний споживач», «колективний побутовий споживач» тощо.

9.41. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (пункт 2); житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (пункт 5).

9.42. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

9.43. За змістом статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

9.44. Відповідно до пункту 5 абзацу 11 Правил постачання побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

9.45. Колегія суддів зазначає, що положеннями статуту ОСББ, затвердженого рішенням загальних зборів від 25.11.2016 (протокол № 3) встановлено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, щодо користування, володіння і розпорядження спільним майном будинку, збереження і поліпшення техніко-економічних характеристик будинку з метою, комфортного проживання (перебування) користувачів житлових та нежитлових приміщень, зниження витрат і втрат ресурсів на утримання спільного майна і на споживання житлово-комунальних послуг, благоустрою прибудинкової території та побутового обслуговування населення (пункт 1 розділу ІІ).

9.46. Таким чином, відповідач згідно з нормами чинного законодавства є юридичною особою, яка утворена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, з метою сприяння в отриманні співвласниками багатоквартирного будинку, зокрема, комунальних послуг, які включають в себе і постачання та розподіл природного газу (теплової енергії). При цьому така теплова енергія постачається у багатоквартирний будинок (будинки) виключно для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників будинків.

9.47. Ураховуючи наведене, з огляду на встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин у своїй сукупності, Верховний Суд зазначає, що відповідач, як юридична особа, що створена шляхом об`єднання власників квартир, зокрема фізичних осіб, які у розумінні Закону України «Про ринок природного газу» є побутовими споживачами, споживаючи природний газ для вироблення теплової енергії виключно для забезпечення потреб таких осіб, є колективним побутовим споживачем.

9.48. Близька за змістом правова позиція щодо правового визначення юридичної особи, що створена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, за аналогією закону застосовано Верховним Судом у постановах від 30.11.2022 у справі № 916/3837/21, від 22.01.2025  у справі №916/1071/24 тощо.

9.49. Таким чином, у справі, що переглядається, у цьому випадку відповідач задовольняючи потреби побутових споживачів самостійно шляхом самозабезпечення і у відносинах з Компанією (постачальником «останньої надії» за Типовим договором) фактично виступає колективним побутовим споживачем природного газу для потреб та в інтересах співвласників багатоквартирного будинку.

9.50. Відповідно до пункту 7-1 Розділу VII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про ринок природного газу" тимчасово, до 31 березня 2022 року, Регулятор на підставі розрахунку постачальника "останньої надії" має право затверджувати граничні ціни, за якими постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу у період з 1 жовтня 2021 року по 31 березня 2022 року побутовим споживачам, споживачам, що є бюджетними установами відповідно до Бюджетного кодексу України, закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), споживачам, що здійснюють виробництво теплової енергії.

9.51. Такі ціни можуть відрізнятися від цін постачальника «останньої надії», визначених умовами конкурсу на обрання постачальника «останньої надії», які має застосовувати переможець такого конкурсу як постачальник «останньої надії».

9.52. Відповідно до постанови від 25.10.2021 №1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. №1236» (набрала чинності 26.10.2021) Кабінет Міністрів України постановив, зокрема, установити, з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року граничну ціну на природний газ за договорами постачання між побутовими споживачами та постачальником "останньої надії" - на рівні 7,96 гривні за 1 куб. метр (з урахуванням податку на додану вартість).

9.53. Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. №809 і від 9 грудня 2020 р. №1236» вбачається, що пункт 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809, доповнено, зокрема, тим, що переможець конкурсу погоджується, що для побутових споживачів постачання природного газу з 1 жовтня по 30 листопада 2021 р. здійснюється постачальником «останньої надії» за ціною, що не може перевищувати 7,96 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

9.54. Аналіз зазначених нормативних актів надає можливість Суду дійти висновку, що законодавством виокремлено певну категорію (групу) споживачів, яким тимчасово затверджуються граничні ціни, за якими постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу, зокрема, серед яких вказані побутові споживачі.

9.55. У цьому випадку під категорію «побутові споживачі» підпадають як окремі фізичні особи, так і об`єднання фізичних осіб, головною метою яких у розумінні Закону України «Про ринок природного газу» є придбавання природного газу з метою використання для власних побутових потреб, зокрема, для опалення своїх квартир (будинків), у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

9.56. Близька за змістом правова позиція щодо комплексного застосування вказаних вище норм права викладена Верховний Судом у постановах від 22.01.2025  у справі №916/1071/24, від 09.04.2025 у справі №916/847/24, від 03.04.2025 у справі №916/1530/24.

9.57. Ураховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, зокрема, те, що заборгованість за поставлений відповідачу природній газ позивачем, як постачальником «останньої надії», виникла за жовтень-грудень 2021 року, то в силу приписів пункту 7-1 Розділу VII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про ринок природного газу» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236» позивач мав визначити відповідачу ціну за 1 куб. метр. природного газу як для побутового споживача, тобто виходячи із тарифу 7,96 гривні за 1 куб. метр.

9.58. Доводи позивача про те, що відповідач отримував природній газ як установа, яка виробляє та постачає теплову енергію, що підтверджується інформацією (яка внесена Оператором ГРС на Інформаційній платформі, не змінює статусу ОСББ як колективного побутового споживача.

9.59. Щодо наявності/відсутності підстав для застосування під час вирішення цього спору положень абзацу 3 пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» Верховний Суд зазначає таке.

9.60. Відповідно до абзацу 3 пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 29.07.2022 № 2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», який набрав законної сили 19.08.2022, непогашена на день набрання чинності цим Законом кредиторська заборгованість об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку або іншої уповноваженої співвласниками відповідно до законодавства особи, яка шляхом самозабезпечення утримує системи автономного теплопостачання багатоквартирного будинку, що належать співвласникам на праві спільної сумісної власності у багатоквартирному будинку, в їхніх інтересах укладає договір про постачання природного газу для роботи газових котелень (дахових, прибудованих та/або таких, що розташовані на прибудинковій території) для забезпечення потреб співвласників багатоквартирного будинку, за природний газ, спожитий у жовтні-листопаді 2021 року з ресурсу постачальника «останньої надії», підлягає списанню в обліку такого постачальника з дня набрання чинності цим Законом в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних.

9.61. Відтак умовою застосування вказаного Закону у контексті до спірних правовідносин у цій справі є наявність у ОСББ заборгованості перед постачальником «останньої надії». 

9.61.1. Верховний Суд зазначає, що схожий правовий висновок щодо застосування абзацу 3 пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 29.07.2022 № 2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», який набрав законної сили 19.08.2022 викладений Верховний Судом у постановах від 22.01.2025 у справі №916/1071/24, від 09.04.2025 у справі №916/847/24, від 03.04.2025 у справі №916/1530/24.

9.61.2. Колегія суддів висновує, що ОСББ є колективним побутовим споживачем. 

9.62. Як встановлено судами попередніх інстанцій, на момент набранням чинності Законом № 2479-ІХза ОСББ обліковувалася заборгованість за спожитий впродовж жовтня-листопада 2021 року природний газ. 

9.63. Відтак, з огляду на положення наведеного Закону, суди попередніх інстанцій обґрунтовано застосували до спірних правовідносин Законом № 2479-ІХ. 

9.64. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права. 

9.65. Зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що сторони надали докази, а суди їх не дослідили, не оцінили та не встановили на їх підставі обставини справи щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

9.66. Отже, суди попередніх інстанцій при вирішенні цього спору, дослідили та оцінили за правилами статті 86, 237-238 ГПК України надані та зібрані у справі докази у їх сукупності і вірогідності, застосувавши статті 76-79 ГПК України, дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. 

9.67.Колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі.

9.68. Водночас, Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

9.69. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі №908/1795/19).

9.70. Верховний Суд виходить з того, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно).

9.71. Суд наголошує, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

9.72. За результатами касаційного перегляду Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень за наведеними у касаційній скарзі доводами і які визначені, які підстава касаційного оскарження.

9.73. Враховуючи викладене вище, підстава касаційного оскарження - пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, наведена скаржником у касаційній скарзі (пункт 4.1 цієї постанови), у цьому випадку, не отримала свого підтвердження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень. 

9.74. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом. 

9.75. Щодо доводів касаційної скарги Компанії на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025, Верховний Суд зазначає таке. 

9.76. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

9.77. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

9.78. Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

9.79. За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

9.80. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

9.81. У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
9.82. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

9.83. Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

9.84. Згідно з частиною третьою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

9.85. За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

9.86. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

9.87. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

9.88. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони. 

9.89. У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

9.90. Верховний Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

9.91. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

9.92. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 

9.93. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України.

9.94. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

9.95. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

9.96. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

9.97. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

9.98. Такі висновки, викладені, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. 
9.99. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

9.100. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

9.101. Такий висновок міститься в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, і на які посилається скаржник.

9.102. Як установлено судом першої інстанції, ОСББ у відзиві на позовну заяву зробило заяву в порядку частини восьмої статті 129 ГПК України       стосовно того, що докази понесених стороною судових витрат будуть надані відповідачем у визначені чинним процесуальним законодавством строки. 03.12.2024 суд першої інстанції проголосив вступну та резолютивну частини рішення у цій справі, у відповідному судовому засіданні приймали участі як представник позивача, так і представник відповідача. 09.12.2024 до суду надійшла заява ОСББ       про ухвалення додаткового рішення, тобто заявником дотримано встановлений частиною восьмою       статті 129 ГПК України       строк.

9.102.1. Суди встановили, що 09.08.2024 адвокат Карташов А.Г. (адвокат) та ОСББ              (клієнт) уклали договір про надання професійної правничої допомоги, за умовами пункту 1.1 якого адвокат зобов`язується надати клієнту консультаційні послуги та професійну правничу допомогу (надалі може іменуватися       Послуги), на умовах та обсязі визначених цим Договором. Для надання професійної правничої допомоги та виконання отриманих доручень клієнтом надаються адвокату такі повноваження:
- консультування з правових питань, складання документів юридичного характеру (наприклад: договір, претензія, протокол, звернення, запит, заява, клопотання, аналіз, узагальнення, консультація, тощо) та звернення з адвокатськими запитами а також іншими процесуальними документами, у тому числі щодо отримання копій документів та інформації з питань, що стосуються отриманого від клієнта доручення за цим Договором, без будь-яких обмежень за видом, об`ємом та обсягом запитуваної інформації та документів, у т.ч з обмеженим доступом або встановленими законом чи договором умовами конфіденційності, чи інших встановлених обмежень у доступі до такої інформації або документів, на що Клієнт надає свою згоду без будь-яких обмежень;
- представництво інтересів клієнта у судах господарської юрисдикції у статусі позивача, відповідача, третіх осіб без будь-яких обмежень.

9.102.2. Замовник у свою чергу зобов`язується оплатити гонорар у розмірі і в термін, визначений цим Договором, а також своєчасно та у повному обсязі забезпечити адвоката всім необхідним для виконання даних йому доручень, передбачених цим Договором, у тому числі надавати за його вказівкою або письмовим запитом документи та інформацію у потрібній кількості примірників та обсязі (пункт 1.2).

9.102.3. Предметом професійної правничої допомоги представництво інтересів клієнта в Господарському суді Одеської області у справі № 916/2778/24 за позовом Компанії щодо стягнення заборгованості (участь у судових засіданнях, складення та подання процесуальних документів, реалізації прав та обов`язків учасника/представника учасника справи (клієнта), передбачених Господарським процесуальним кодексом України, тощо) (пункт 1.3).

9.102.4. Сторони домовились про те, що адвокат надає професійну правничу допомогу за цим договором за гонорар у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, який є фіксованим та не залежить від обсягу наданої професійної правничої допомоги (кількості процесуальних документів, судових засідань, тощо) (пункт 2.1).

9.102.5. Клієнт здійснює оплату гонорару за цим Договором, не раніше отримання повного тексту рішення суду у безготівковій формі (пункт 2.2).

9.102.6. Якість наданих адвокатом послуг, передбачених цим Договором, повинна відповідати умовам, визначеним цим Договором, а також вимогам, що звичайно ставляться до послуг відповідного характеру. Здача та приймання наданих Послуг за цим Договором може здійснюватися уповноваженими представниками сторін шляхом підписання Акта здачі-приймання наданих правових послуг (правової допомоги) протягом 3 (трьох) днів з дня проголошення рішення суду (пункт 3.3).

9.102.7. Адвокат Карташов А.Г. та ОСББ 06.12.2024       підписали акт за результатами виконання Договору про надання професійної правничої допомоги, яким передбачено, що відповідно до Розділу 3 Договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 09.08.2024, підписанням цього Акта Сторони засвідчують те, що адвокат на виконання умов даного Договору виконав належним чином без зауважень зі сторони клієнта наступний обсяг професійної правничої допомоги:

- підготовча робота впродовж 22 годин: Надання попередньої консультації клієнту; Опрацювання наданої клієнтом документації (позовної заяви, наданої клієнтом документації та додатків, матеріалів листування); Опрацювання судової практики щодо подібних правовідносин зокрема, але не обмежуючись Верховного Суду; Складення відзиву на позовну заяву;

- після вступну у справу впродовж 30 годин: Опрацювання наданих представником Компанії       відповіді на відзив; складання заперечень на відповідь на відзив; підготовка, прибуття й очікування та подальша участь у судових засіданнях у Господарському суді Одеської області у справі № 916/2778/24 протягом 2024 року (10.10, 24.10, 05.11, 03.12).

9.102.8. Відповідно до 3.1. Договору сума гонорару адвоката становить 50000 гривень (пункт 2).

9.102.9. Сторони додатково домовилися про те, що Клієнт не відшкодовує витрати на складення заяви про винесення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (пункт 3).

9.102.10.Підписанням цього Акта клієнт засвідчив свою згоду на подання цього акта та Договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 09.08.2024 до Господарського суду Одеської області та відповідачу у справі №916/2778/24 з метою подання заяви щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (пункт 4).

9.103. Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції приймаючи до уваги, що витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову       на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Компанії       11 035,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у справі, тобто пропорційному розміру задоволених позовних вимог. Решту витрат на професійну правничу допомогу у справі суд першої інстанції поклав на ОСББ.

9.103.1. За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 129 ГПК України, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає інших підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки витрати ОСББ       у розмірі 11035,00 грн на професійну правничу допомогу адвоката є пов`язаними з цією справою, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру.

9.103.2. При цьому господарський суд також керувався тим, що стягнення витрат на правову допомогу у заявленому відповідачем розмірі 50000,00 грн не відповідає критеріям пункту 3 частини четвертої       статті 129 ГПК України, в той же час, відмова у повному обсязі у задоволенні витрат відповідача на правничу допомогу, про що також клопотав позивач, не ґрунтується ані на фактичних обставинах, встановлених судом, ані на нормах процесуального закону, а також порушує право відповідача на правомірне очікування стороною, відшкодування своїх розумних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу.

9.104. Приймаючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та визнав їх обґрунтованими.

9.105. Отже, зі змісту оскаржуваних додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, убачається, що судами попередніх інстанцій здійснена оцінка доказів у справі з дотриманням статей 86, 123, 126, 129, 210 ГПК України.

9.106. Верховний Суд виходить з того, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

9.107. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).

9.108. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. 

9.109. У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

9.110. Критерії реальності та розумності застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

9.111. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

9.112. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

9.113. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

9.114. Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 у справі № 906/432/19 відмітив, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. 

9.115. Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

9.116. Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

9.117. При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

9.118. Як убачається зі змісту оскаржуваних додаткового рішення та постанови, надаючи оцінку наведеному заявником розрахунку витрат на правову допомогу, з урахуванням наданих ним доказів на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації та фактичного обсягу наданих послуг правничої допомоги у суді першої інстанції, а також беручи до уваги критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, що узгоджується з процесуальними нормами права, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що обґрунтованою суму витрат на правничу допомогу є саме 11 035 грн.

9.119. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у цій частині. 

9.120. Верховний Суд при касаційному перегляді оскаржуваних додаткового рішення та постанови, за доводами касаційної скарги, означеними у пункті 5.1. цієї постанови, не виявив у діях судів попередніх інстанцій порушень приписів статей 123, 126, 129 ГПК України, неправильного застосування норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судами незаконних рішень, а додатково перевіряти докази з огляду на статтю 300 ГПК України Верховний Суд не має права. Порушень судами попередніх інстанцій статей 86 та 210 ГПК України Судом також не встановлено, а доводи скаржника фактично зводяться до заперечень наданої судами оцінки доказам, тобто процесуальних дій судів під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. 

9.121. У касаційній скарзі Компанія посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України та на те, що суди попередніх судових інстанцій не врахували висновку Верховного Суду викладеного у постанові Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №924/122/19 щодо застосування статей 123, 126, 129 ГПК України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

9.121.1. Верховний Суд зазначає, що постанова від 28.12.2019 у справі №924/122/19, на яку посилається скаржник, є додатковою постановою, ухваленою Верховним Судом за результатом розгляду клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. 

9.122. Колегія суддів не вбачає підстав вважати, що висновки, на які посилається скаржник у касаційній скарзі не були враховані судами попередніх інстанцій, а застосування судами приписів статей 123, 126, 129 ГПК України не суперечить вказаним скаржником висновкам Верховного Суду. У зазначеній скаржником постанові Верховного Суду питання можливості розподілу витрат на професійну правничу допомогу залежало від обґрунтованості і співмірності відповідних витрат, обсягу наданих до суду доказів на підтвердження здійснення таких витрат у цій конкретній справі, а також дослідження та оцінки відповідних доказів в силу статей 86, 210 ГПК України. 

9.123. Аргументи скаржника щодо неправильної оцінки судом доказів щодо обставин надання послуг професійної правничої допомоги, процесуальних дій, зводяться до їх переоцінки і не можуть бути предметом розгляду в касаційному порядку, оскільки відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

9.124. Таким чином, доводи касаційної скарги Компанії на додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийнятої за результатами перегляду цього додаткового рішення, відхиляються Судом.

9.125. Доводи ОСББ, викладені у письмових поясненнях, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

9.126. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

9.127. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

9.128. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

9.129. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

9.130. Верховний Суд, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у справах щодо обґрунтування судового рішення, зокрема, рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
10.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 9 цієї постанови.

10.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

10.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10.4. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про залишення без задоволення касаційних скарг, а оскаржуваних судових рішень в оскаржених частинах, - без змін, як таких, що ухвалені із додержанням норм права.

11. Судові витрати
11.1. Судовий збір, сплачений Компанією у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції на рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення в оскарженій частині, - без змін. 

11.2. Оскільки судовий збір за подання касаційної скарги на додаткове рішення та  постанову, прийняту за результатами перегляду додаткового рішення, не сплачується, тому суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат.

11.3. Щодо означеної ОСББ вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд касаційної інстанції зазначає, що вказане клопотання буде розглянуто у строки і спосіб, передбачені ГПК України. У разі неподання відповідних доказів і невиконання приписів статті 80 ГПК України протягом встановленого ГПК України строку, наступатимуть наслідки, передбачені абзацом третім частини восьмої статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 (в частині відмовлених позовних вимог), додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025, прийняту за результатами перегляду додаткового рішення, залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 (в частині відмовлених позовних вимог), додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2025, прийняту за результатами перегляду додаткового рішення, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                    І. Колос