Справа № 308/15366/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        03 квітня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого: судді Джуги С.Д.,
суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковалець Марта Ігорівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року у складі судді Бедьо В.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,
в с т а н о в и в :
У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 серпня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_3 . 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2015 у справі №308/5775/15-ц шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, розірвано, сина ОСОБА_3 залишено на виховання матері.
Ухвалою суду Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2015 у справі №308/5775/15-ц визнано мирову угоду, укладену між позивачем та відповідачем 27.11.2015, провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, набутого під час шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - закрито.
Вказувала, що за умовами мирової угоди (п.6) ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця виплачувати ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500 грн., починаючи з 04 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2023 у справі №308/11841/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, - задоволено повністю, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 виповнилося 18 років, тобто він досяг повноліття.
ОСОБА_8 відповідно до наказу ректора Національної Академії Внутрішніх Справ МВС України від 28.07.2024 №233 о/с зарахований здобувачем ступеня вищої освіти бакалавра на основі повної загальної середньої освіти, призначений на посаду курсанта 1-го курсу денної форми навчання за державним замовленням, з проходженням табірного збору, з 19 серпня 2024 року навчально- наукового інституту №1 за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність» індивідуальною освітньою траєкторією «Кримінальна поліція».
Вказувала, що з 27.03.2023 відповідач перебуває на посаді оперуповноваженого 2-го відділу УСР в Закарпатській області ДСР НПУ, своєчасно отримує заробітну плату. Відповідач інших дітей не має, після досягнення його сином повноліття аліменти за рішенням суду від 08.09.2023 сплаті не підлягають, інші виконавчі провадження щодо нього відсутні, має постійне місце роботи та своєчасно отримує заробітну плату, а отже має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина ОСОБА_9 
У зв`язку з цим вважала, що відповідач зможе щомісячно сплачувати аліменти у розмірі розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.
Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд стягнути на свою користь зі  ОСОБА_1 (місце знаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків( РНОКПП) НОМЕР_1 ) аліменти на утримання на повнолітнього сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який продовжує навчання в Національній Академії Внутрішніх Справ МВС України у розмірі у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, починаючи з 18 вересня 2024 року (дати звернення до суду з відповідним позовом) до дати закінчення дитиною навчання або до досягнення ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 23 річного віку.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , (місце знаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків(РНОКПП) НОМЕР_1 ) на користь Позивача ОСОБА_2 (місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків(РНОКПП) НОМЕР_2 ) аліменти на утримання на повнолітнього сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який продовжує навчання в Національній Академії Внутрішніх Справ МВС України у розмірі у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, починаючи з 18 вересня 2024 року (дати звернення до суду з відповідним позовом) до дати закінчення дитиною навчання або до досягнення ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 23 річного віку.
Допущено негайне виконання рішення суду, в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.
Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковалець Марта Ігорівна, просить рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини змінити, визначивши його у розмірі 1/10 частки з усіх видів доходів відповідача до досягнення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двадцятитрьохрічного віку, починаючи з 18 березня 2024 року до дати закінчення ним навчання або до досягнення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 річного віку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував положення ст. 199 СК України, а саме посилання про те, що якщо неповнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні взагалі відсутні обставини, які будь-яким чином характеризують особу платника. Так, фактично рішення суду містить лише посилання на те, що відповідачем сплачувалися аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття і на те, що тепер вже повнолітній син ОСОБА_10 навчається на денній формі Національної академії внутрішніх справ МВС України. Вказує, що суд першої інстанції повною мірою проігнорував аргументацію відповідача та не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи. Стверджує, що суд першої інстанції фактично розглянув справу без дослідження матеріалів справи, надавши необґрунтовану перевагу стороні позивача. Вказує, що погоджується сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/10 частки від усіх його доходів, що, на його думку, з врахуванням принципу рівності батьків утримувати дітей, є достатньою сумою, враховуючи, що син сторін проживає у казармі на базі навчального закладу, і не несе жодних витрат пов`язаних із навчанням.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Вовканич Сергій Михайлович, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковалець Марта Ігорівна, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що син сторін потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням у вищому навчальному закладі, натомість у них навпаки наявні докази того, що останній навчається за рахунок державного замовлення, забезпечений житлом (казарменного типу), харчуванням та одягом (формою).
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 (провадження № 61-20178св18).
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2015 року у справі №308/5775/15-ц первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу – задоволено. Шлюб, укладений 06 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Іршавського рай управління юстиції Закарпатської області зроблено актовий запис №77 – розірвано (а.с.14-15).
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 27 листопада 2015 року. Провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна набутого під час шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини – закрито (а.с.16-17).
Відповідно до п.6 мирової угоди, затвердженої ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2015 року, ОСОБА_1 зобов`язувався щомісяця виплачувати ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1500 (тисяча п`ятсот) грн., починаючи з 04 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, - задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18-21).
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 виповнилося 18 років, тобто він досяг повноліття на час подання даної позовної заяви.
Відповідно до витягу з наказу ректора Національної Академії Внутрішніх Справ МВС України від 28.07.2024 №233 о/с слідує, що ОСОБА_8 зарахований здобувачем ступеня вищої освіти бакалавра на основі повної загальної середньої освіти, призначений на посаду курсанта 1-го курсу денної форми навчання за державним замовленням, з проходженням табірного збору, з 19 серпня 2024 року навчально-наукового інституту №1 за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність» індивідуальною освітньою траєкторією «Кримінальна поліція» (а.с.24).
Таким чином, з огляду на ту обставину, що повнолітній ОСОБА_10 продовжує навчання на денній формі, колегія суддів зазначає, що останній у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, зокрема, на витрати пов`язані з навчанням, що може проявлятися, наприклад, у придбанні додаткової спеціалізованої літератури, яка необхідна для професійного зростання сина сторін, оплатою транспорту для здійснення поїздок як у межах міста навчання, так і шляху додому, одягом, взуттям тощо.
Отже, оскільки син сторін навчається на денній формі навчання, відтак він позбавлений можливості працювати, тобто будь-якого іншого самостійного доходу немає, а тому не може себе самостійно забезпечувати всіма необхідними речами.
Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що син сторін потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням у вищому навчальному закладі, натомість у них навпаки наявні докази того, що останній навчається за рахунок державного замовлення, забезпечений житлом (казарменного типу), харчуванням та одягом (формою), колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.
Так, насправді зі змісту наданої відповідачем апеляційному суду відповіді відділу юридичного забезпечення Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України №46/10-6409 від 26.11.2024 слідує, що згідно з вимогами Законодавства, під час здобуття освіти курсанти НАВС на повному державному забезпеченні не перебувають, але забезпечуються за рахунок коштів державного бюджету проживанням (в гуртожитках казарменого типу), харчуванням, речовим майном (одностроєм поліцейського), медичним та грошовим забезпеченням як поліцейські за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.
Разом з тим, з вищенаведеної відповіді вбачається, що обов`язок вищого навчального закладу щодо забезпечення своїх курсантів поширюється лише на формений одяг поліцейського, харчування, медичні засоби, а також проживання в гуртожитках казарменого типу, водночас витрати особи на цивільний одяг, взуття, теплі речі, засоби гігієни, придбання додаткової спеціалізованої літератури, необхідної для професійного зростання курсанта, проїзд до місця навчання та додому здійснюються курсантом за власні грошові кошти та компенсації з боку вищого навчального закладу не підлягають.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно пункту 2 розділу 2 наказу МВС України від 06 квітня 2016 року №260 посадовий оклад поліцейським згідно зі штатом встановлено у таких розмірах: для курсантів ЗВО – згідно з додатком 2 до постанови №988, що становить 620 грн.
З пункту 2 наказу МВС України від 28 листопада 2022 року №775 вбачається, що поліцейським із числа курсантів ЗВО МВС виплачується винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) (далі - винагорода за навчання) в розмірі 2350 гривень пропорційно часу перебування на службі (навчанні) в розрахунку на місяць.
Відповідно до п.15 наказу МВС України від 28 листопада 2022 року №775 додаткова винагорода, одноразова винагорода та винагорода за навчання є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення.
Отже, відповідно до нормативно-правових актів зазначених вище винагорода за навчання не має постійного характеру та є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Таким чином, хоча ОСОБА_10 і отримує грошове забезпечення як курсант, однак такий розмір є незначним та не надає йому можливості самостійно забезпечувати себе всіма необхідними речами.
Судом встановлено, що відповідач не заперечує щодо обов`язку утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак він не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, вважаючи, що такий підлягає зменшенню до 1/10 від усіх видів його доходів, оскільки обов`язок на утримання сина покладається на обох батьків та останній постійно проживає у казармі на базі навчального закладу, а також не несе жодних витрат пов`язаних з навчанням. Окрім того, відповідач, обґрунтовуючи необхідність призначення вищезазначеного розміру аліментів на утримання повнолітнього сина сторін, посилається на те, що ним щомісячно здійснюються витрати на утримання своєї непрацездатної матері, а також на оплату орендованого житла у розмірі 8000 грн.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про доходи №184/2024 від 12.09.2024, виданої начальником ДКП Національної поліції України Ю. Виходець, загальна сума доходу позивача на займаній нею посаді старшого інспектора з режиму секретності Департаменту кіберполіції Національної поліції України за період з січня 2024 року по серпень 2024 року за винятком утримань та аліментів становить 318 584, 15 грн. (а.с.28).
Водночас загальна сума доходу відповідача за аналогічний період на займаній ним посаді оперуповноваженого Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України за винятком утримань та аліментів становить 251 060, 55 грн., що стверджується довідкою про доходи №265 від 11 вересня 2024 року, виданою начальником Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України А. Рубель (а.с.109). Окрім того, з даної довідки слідує, що відповідачем за цей період було сплачено аліментів у загальній сумі 64210,13 грн.
Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що загальні доходи сторін за період січень 2024 року по серпень 2024 року практично є тотожними.
Разом з тим, апелянтом під час апеляційного перегляду справи було подано нові докази, які характеризують його майновий стан, а саме 2 довідки про доходи, що охоплюють період жовтень 2024 року – грудень 2024 року. Позивачем було подано заперечення щодо задоволення клопотання про долучення вказаних доказів, яке мотивоване тим, що апелянтом не додано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції, що об`єктивно не залежали від нього, а тому підстав для їх врахування судом не має.
Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Таким чином, враховуючи, що можливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції об`єктивно не залежало від відповідача, оскільки інформація у них відображена за період вже після ухвалення рішення у даній справі та містить актуальні відомості щодо суми доходів відповідача на новій посаді, яку було ним змінено після ухвалення рішення судом, колегія суддів з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи вважає за необхідне прийняти до уваги надані відповідачем нові докази.
З цією ж метою колегією суддів також приймаються подані позивачем разом з відзивом на апеляційну скаргу нові докази, які характеризують майновий стан платника аліментів, а саме декларацію про доходи відповідача за 2023 рік.
Відповідно до довідки про доходи №376 від 30.12.2024, виданої начальником Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України А. Рубель слідує, що ОСОБА_1 працював у Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України з 27.03.2023 до 03.10.2024 та отримав загальний дохід за жовтень 2024 року у розмірі 16329,31 грн.
Згідно довідки про доходи №214 від 26.12.2024, виданої начальником УФЗБО ГУНП в Закарпатській області І. Стойка, вбачається, що відповідач займає посаду старшого інспектора з режиму секретності у Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області з 05 жовтня 2024 року та за період з жовтня 2024 року по грудень 2024 року отримав загальну суму доходу у розмірі 183 893,21 грн.
Відповідно до щорічної декларації відповідача як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік слідує, що йому на праві власності належать 3 квартири (одна з яких на праві спільної часткової власності – 33,33%) та 1 земельна ділянка.
Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача, як на обґрунтування підстави для зменшення розміру аліментів, визначеного оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, на необхідність оплати ним орендованого житла є безпідставними, оскільки він об`єктивно має можливість проживати у належним йому на праві власності квартирах.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що матір відповідача – ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є інвалідом 1-ї групи та потребує постійної сторонньої допомоги. Згідно наданих нею письмових пояснень відповідач надає їй фінансову підтримку, забезпечуючи її всіма необхідними лікарськими та гігієнічними засобами, а також надаючи готівкові грошові кошти на різні побутові потреби. Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем чеками на купівлю медичних препаратів (а.с.149-175).
Таким чином, встановлено, що на фінансовому утриманні відповідача перебуває його непрацездатна матір, яка потребує постійної сторонньої допомоги та лікування.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Зважаючи на викладене, колегія суддів, враховуючи фактичні обставини справи, визнання відповідачем можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/10 частки з усіх видів його доходів, а також те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, вважає, що розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, які підлягають стягненню з відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, слід визначити у розмірі 1/7 частини з усіх видів доходів ОСОБА_1 до досягнення ОСОБА_10 двадцятитрьохрічного віку, починаючи з 18 вересня 2024 року (дати звернення до суду з відповідним позовом) до дати закінчення дитиною навчання або до досягнення нею 23 річного віку.
За вказаних обставин, через неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити із викладом першого та другого абзацу резолютивної частини рішення у новій редакції.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковалець Марта Ігорівна, - задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2024 року змінити, виклавши перший та другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , (місце знаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) НОМЕР_1 ) на користь позивача ОСОБА_2 (місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) НОМЕР_2 ) аліменти на утримання на повнолітнього сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання в Національній Академії Внутрішніх Справ МВС України у розмірі 1/7 частки з усіх видів доходів до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, починаючи з 18 вересня 2024 року (дати звернення до суду з відповідним позовом) до дати закінчення дитиною навчання або до досягнення ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 23 річного віку».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий:                                

Судді: