ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/27953/24	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М. 	
Провадження № 33/817/171/25 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), який стягнуто в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Згідно постанови, 17.12.2024 о 14 год 03 хв, на 331 км а/д М-19 в селищі В.Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Megane» номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 7510» № ARLM-0278, повірка якого дійсна до 04.06.2025, що підтверджується тестом № 734 від 17.12.2024, результат огляду якого становить 1.59 ‰ (проміле), чим порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року, а провадження у справі зупинити до звільнення його з військової служби. Свої вимоги мотивує тим, що він участі в судовому засіданні не брав, а з копією оскаржуваної постанови ознайомився на сайті ЄДРСР, де її було опубліковано 26 лютого 2025 року, а апеляційна скарга подана 04 березня 2025 року. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не зупинив провадження у справі у зв`язку із проходженням ним військової служби за призовом.

В судові засідання апеляційного суду, які призначались на 31 березня 2025 року, 28 квітня 2025 року, ОСОБА_1 не з`явився та клопотань про його відкладення не подавав, хоча був повідомлений про час і місце апеляційного розгляду, а тому відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП апеляційний розгляд проведено у його відсутності.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року, то воно підлягає поновленню виходячи з того, що зазначені в апеляційній скарзі підстави, через які було його пропущено, підтверджуються наявними в матеріалах справи відомостями і є поважними. 
Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 198636 від 17 грудня 2024 року, де викладені обставини вчинення ним адміністративного правопорушення; оглянутим диском із відеозаписом, з якого вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 7510» № ARLM-0278, результат огляду якого становить 1.59 ‰ (проміле); тестуванням на алкоголь № 734, результат якого склав 1.59 ‰ (проміле);  акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за № П 51 QM 0743 083 24, чинного до 04 червня 2025 року; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР від 17 грудня 2024 року; письмовій розписці ОСОБА_2 про його зобов`язання не допускати до керування транспортним засобом ОСОБА_1 з 17 грудня 2024 року протягом 24 годин; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3678369 від 17 грудня 2024 року, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП; довідці УПП в Тернопільській області ДПП від 18 грудня 2024 року про те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 . 
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Щодо доводів ОСОБА_1 про необхідність зупинення судового провадження у справі до його звільнення з військової служби, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
скасувати постанову та закрити провадження у справі;
скасувати постанову та прийняти нову постанову;
змінити постанову.
Таким чином, заявлені в апеляційній скарзі вимоги про скасування постанови і зупинення провадження у справі не відповідають зазначеним вимогам закону.
Іншими нормами КУпАП не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією.
Так, особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Неявка особи в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду. Крім того, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи.
Також, слід зазначити, що 01 травня 2022 року законодавцем були внесені зміни у чинний КПК щодо зупинення кримінального провадження. При цьому, у КУпАП такі зміни цим законом не були внесенні. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.
Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Так, відповідно до КПК участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою. На відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення, що передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 КУпАП. Стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить.
Отже, посилання ОСОБА_1 на положення ч.1 ст.335 КПК України є безпідставними, оскільки цим Кодексом визначено обов`язкову участь підозрюваного та обвинуваченого в судовому засіданні. Натомість чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить приписів про обов`язкову участь особи в судовому засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.
За таких підстав, враховуючи, що положеннями КУпАП не передбачено процедуру зупинення провадження за наведених ОСОБА_1 обставин, суд апеляційної інстанції оцінює критично його доводи в цій частині.
Крім того, неможливість брати участь у судовому засіданні під час судового провадження має бути пов`язана з обставинами, які не залежать від волі особи, яка притягується до відповідальності, та підтверджені відповідними доказами.
Натомість, у матеріалах цієї справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу в Збройних Силах України та у зв`язку з цим не має можливості прибути в судове засідання чи взяти в ньому участь дистанційно в режимі відеоконференції.
Так, апеляційну скаргу ОСОБА_1 надіслав 04 березня 2025 року з м. Івано-Франківськ і не додав до неї та в подальшому не надав апеляційному суду актуальних відомостей, які би підтверджували об`єктивну неможливість взяти участь в апеляційному розгляді і проходження ним військової служби в Збройних Силах України на теперішній час. Наявні в матеріалах справи такі відомості стосуються періоду часу з 30 квітня 2023 року по 27 лютого 2024 року (а.с.25) 
Викладені в апеляційній скарзі посилання на окремі рішення інших судів першої та апеляційної інстанції є некоректним, оскільки за змістом ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення таких судів не утворюють обов`язкових правових позицій.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2025 року відносно нього — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя