ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року		Справа № 500/4310/24 пров. № А/857/23650/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року (суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль, повний текст складено 29 серпня 2024 року), -
ВСТАНОВИВ:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУПФ) в якому просила:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» від 28.07.2010 №656 (далі – Постанова №656);
зобов`язати відповідача призначити та виплачувати щомісячну державну адресну допомогу відповідно до Постанови №656, з 22.02.2022;
допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати, як інваліду війни І групи, щомісячної адресної допомоги відповідно до Постанови №656, - у межах суми стягнення за один місяць. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що у матеріалах пенсійної справи позивача відсутні документи про участь в бойових діях в період Другої світової війни, відтак відповідно до норм чинного законодавства мінімальна пенсійна виплата встановлюється як учаснику бойових дій. До пенсії позивача встановлено державну адресну допомогу як учаснику бойових дій (інвалідність у позивача відсутня), відповідно до Постанови №656 (до 210%).
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скарги - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка набула право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у розмірах, визначених Постановою № 656. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивачка перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 25.07.1997 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи, про що свідчить бланк-вкладка до посвідчення учасника бойових дій від 27.12.2023 (а.с.6).
Матеріалами справи підтверджується, що 03.01.2022 позивачці виповнилось 85 років.
Позивачка неодноразово зверталась до ГУПФ із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила встановити щомісячну державну адресну допомогу до пенсії відповідно до Постанови №656, оскільки вважає, що набула право на дану допомогу як учасник бойових дій у період Другої світової війни, особа з інвалідністю І групи внаслідок війни, якій виповнилося 85 років, відтак переконана у наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплати належну їй адресну допомогу до пенсії.
Листом ГУПФ від 17.04.2024 позивачку повідомлено про відмову в нарахуванні та виплаті адресної допомоги до пенсії, посилаючись на те, що підстави для надання такого статусу позивачу відсутні, оскільки в матеріалах пенсійної справи немає документів про участь в бойових діях в період Другої світової війни. 
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
За змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №3551-XII на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 затверджено «Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі - Положення №302), відповідно до пунктів 2, 3 якого передбачено, що учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій». Таке посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Пунктом 7-2 Положення №302 передбачено, що учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III групи з числа учасників бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, працівниками відповідних органів соціального захисту населення за місцем проживання громадянина на правій внутрішній стороні посвідчення вклеюється новий бланк-вкладка, яка завіряється відповідно до пункту 8 цього Положення.
У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення (пункт 13-1 Положення №302).
Матеріалами справи підтверджується, що 25.07.1997 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачці видано посвідченням серії НОМЕР_1 відповідно до якого позивач є учасником бойових дій (а.с.6).
Вказане посвідчення видане відповідно до пункту 16 статті 6 Закону №3551-XII, за змістом якого до учасників бойових дій належать особи, які брали участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у XX столітті у складі Української повстанської армії, Української повстанської армії отамана Тараса Боровця (Бульби) «Поліська Січ», Української народної революційної армії (УНРА), Організації народної оборони «Карпатська Січ», Української військової організації (УВО), збройних підрозділів Організації українських націоналістів і відповідно до Закону України «Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті» визнані борцями за незалежність України у XX столітті. Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, позивачка у встановленому законодавством порядку набула статус учасника бойових дій. Вказаного статусу вона не позбавлена та має право на пільги встановлені для осіб з інвалідністю І групи внаслідок війни, про що свідчить бланк-вкладка до посвідчення учасника бойових дій від 27.12.2023 (арк.справи 6).
З огляду на встановлений статус та визначені пільги, для визначеної категорії осіб, у ГУПФ відсутні повноваження для перевірки підстав для надання / отримання такого статусу особою, відтак, заперечення відповідача у цій частині суд оцінює критично.
Крім того, як встановлено із матеріалів справи, розмір пенсії позивача з 01.04.2024 становить 6472,40 грн, а саме: - 2990,40 грн. - основний розмір пенсії за віком (7994,47 х0,91607х0,40833, де 7994,47 - показник середньої заробітної плати, 0,91607 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за період роботи з 01.09.1994 по 31.08.1996, 0,40833 - коефіцієнт страхового стажу із врахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%); -209,60 грн. - доплата 65-ти річним до 40% мінімальної заробітної плати (3200,00); 170,00 грн доплата 65-ти річним до 3370,00 грн; 472,20 грн. - доплата за 20 років понаднормативного стажу (2361,00х20%); 40,00 грн - цільова допомога учасникам бойових дій; 590,25 грн. - підвищення учасникам бойових дій (2361,00х25%); 485,55 грн - державна адресна допомога до 4958,00 грн.; 944,40 грн - пенсія за особливі заслуги перед Україною (2361,00х40%); 570,00 грн - компенсаційна виплата 80-річним.
Отже, відповідач здійснює доплату (підвищення, цільова допомога) до пенсії позивачці, саме як учаснику бойових дій у розмірі 25 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
З метою соціального захисту осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №656.
Пунктом 1 вказаної Постанови №656 передбачено, що у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 165 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.
Щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.
Суд зазначає, що позивачці виповнилося 85 років, а щомісячний розмір його пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) не перевищує 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим суд вважає, що позивачка набула право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у розмірах, визначених Постановою № 656.
Своє право на отримання вказаної допомоги позивачка реалізувала шляхом звернення до відповідача із відповідною заявою про призначення та виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, однак їй було відмовлено з огляду на відсутність документів, що підтверджують безпосередню його участь у бойових діях у період Другої світової війни.
Суд звертає увагу, що за змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.
Тобто вказаними нормами статті 4 Закону № 3551-XII ветеранів війни розділено на три групи: 1) учасники бойових дій; 2) особи з інвалідністю внаслідок війни; 3) учасники війни. В подальшому у статтях 5, 6, 7, 8 Закону № 3551-ХІІ надається визначення, хто саме є учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни та учасниками війни. Таке розділення законодавцем на групи ветеранів війни пов`язане з наданням пільг та гарантій їх соціального захисту в залежності від того є особа учасником бойових дій, особою з інвалідністю чи учасником війни.
Положення Закону № 3551-ХІІ не містять визначення такої категорії учасників бойових дій як учасники бойових дій у період Другої світової війни.
Водночас, суд звертає увагу, що з аналізу правових норм, які містить Положення №302 слідує, що належним документом, який підтверджує статус ветеранів війни, до яких у тому числі належать і учасники бойових дій, є відповідне посвідчення, а учасникам бойових дій видаються саме посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій".
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.6 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються документи про визнання заявника ветераном війни, особою, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
За змістом пункту 2.12 Порядку №22-1 за документ, який засвідчує, що особі встановлено статус ветерана війни, особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», приймаються завірені в установленому порядку копії посвідчень: учасника війни; учасника бойових дій.
Зважаючи на те, що у позивачки наявне посвідчення учасника бойових дій, яке у встановленому законом порядку не вилучалося, позивач не позбавлявся статусу учасника бойових дій, оскільки до цього часу користується пільгами, передбаченими статтею 12 Закону №3551-XII, до поданої заяви про перерахунок пенсії ним було долучено копію посвідчення учасника бойових дій, тому відмова ГУПФ у призначенні позивачці щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656 суперечить вимогам чинного законодавства, не ґрунтується на законі та є протиправною.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич