П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/36397/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.                                  Дата і місце ухвалення: 10.02.2025р., м. Одеса                                                                       	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив суд:
-          визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №155250029169 від 22.10.2024р.;
-          зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та п.8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, починаючи з 15.10.2024р., зарахувавши до пільгового стажу період роботи позивача з 27.01.1989р. по 01.02.2000р. та з 17.02.2000р. по 31.08.2005р. на посаді водія автобуса на міських маршрутах.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що при наявності страхового стажу 32 роки 9 місяців 20 днів ОСОБА_1 в жовтні 2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №155250029169 від 22.10.2024р., прийнятим за принципом екстериторіальності розгляду заяв, позивачу відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу 30 років та пільгового стажу 12 років 6 місяців на дату звернення. Таке рішення позивач вважає незаконним та зазначав, що до його страхового стажу територіальним органом ПФУ протиправно не зараховано періоди роботи з 27.01.1989р. по 01.02.2000р. та з 17.02.2000р. по 31.08.2005р. на посаді водія автобуса на міських маршрутах, записи про які містяться у трудовій книжці.  Всі записи в трудовій книжці здійснені належним чином із заповненням всіх необхідних полів, зазначені підстави та проставлені печатки. На підтвердження спеціального стажу у період з 27.01.1989р. по 01.02.2000р. позивачем додатково надано копію архівної довідки від 17.11.2023р. №2698-Г-11.1-21. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №155250029169 від 22.10.2024р.
Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 ч.8 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 15.10.2024р., зарахувавши до пільгового стажу період роботи позивача з 27.01.1989р. по 01.02.2000р. та з 17.02.2000р. по 31.08.2005р. на посаді водія автобуса на міських маршрутах.
Стягнуто з ГУ ПФУ у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 986,40 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 10.02.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при розгляді заяви ОСОБА_1  від 15.10.2024р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах  на підставі п.8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» територіальним органом ПФУ встановлено, що страховий стаж заявника становить 28 років 06 місяців 10 днів, пільговий стаж на посаді водія міського транспорту відсутній. При цьому, немає підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 17.02.2000р. по 13.12.2003р., оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зарахування заробітної плати для обчислення розміру пенсії напряму пов`язане  зі сплатою страхових внесків.
Також, апелянт посилається на те, що записами трудової книжки позивача не підтверджується пільговий стаж роботи, оскільки відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, характер виконуваної роботи з особливо шкідливими умовами праці протягом повного робочого дня. Архівна довідка Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради №2698-Г-11.1-21 від 17.11.2023р. правомірно не прийнята до уваги органом ПФУ, оскільки підтвердження пільгового стажу здійснюється Комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, в окремому процесуальному порядку, затвердженому Постановою Правління ПФУ №18-1 від 10.11.2006р. 
Посилається апелянт і на те, що зобов`язання судом першої інстанції призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15 жовтня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та п.8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
До заяви позивач, серед іншого, додав копію його трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.08.1986р. та архівну довідку Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради №2698-Г-11.1-21 від 17.11.2023р.
Відповідно до п.п.4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846, заяву позивача за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ у Вінницькій області.
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №155250029169 від 22.10.2024р. відмовлено в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу, визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільгового стажу). 
Зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 28 років 06 місяців 10 днів, пільговий стаж відсутній.
До страхового стажу не зараховано період роботи з 17.02.2000р. по 31.12.2003р. – відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу дані СПОВ ок-5.
До пільгового стажу не враховано період роботи з 27.01.1989р. по 01.02.2000р., оскільки надана архівна довідка №2698-Г-11.1-21 від 17.11.2023р. не є підставою для зарахування пільгового стажу. Для врахування до пільгового стажу зазначеного періоду роботи  по посаді водія міського транспорту заявнику необхідно звернутися із заявою на Комісію про підтвердження пільгового стажу. 
Не погоджуючись з правомірністю рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що органом ПФУ неправомірно відмовлено в зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача спірних періодів його роботи, зазначивши, що відповідні відомості містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За висновками суду, ОСОБА_1 , як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення виходячи з наступного. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р. (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для чоловіків не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим-третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім-тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим-двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім-тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.
Таким чином, пункт 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV визначає, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам за наявності у сукупності таких обов`язкових умов:
- досягнення особою 55-річного віку;
- наявності у особи загального страхового стажу: не менше 30 років для чоловіків та не менше 25 років для жінок;
- наявності у особи стажу роботи на посаді водія міського пасажирського транспорту (автобуса, тролейбуса, трамвая): не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок.
Аналогічні за своїм змістом положення закріплено пунктом «з» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII.
Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. (п.20 Порядку №637)
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
При зверненні до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.08.1986р., в якій, серед іншого, містяться записи про період його роботи з 17.02.2000р. по 31.08.2005р. водієм автобуса на міські маршрути. 
Відмовляючи в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 17.02.2000р. по 31.12.2003р. ГУ ПФУ у Вінницькій області у спірному рішенні №155250029169 від 22.10.2024р. зазначило про відсутність відомостей про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
На підставі ч.1 ст.16 Закону №1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п.6 ч.2 ст.17 Закону №1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.20 Закону №1058-IV).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-IV (далі - Закон №2464-IV) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно ст.4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці.
Відповідно до ст.26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
З аналізу вказаних правових норм колегія суддів доходить висновку, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки саме воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи
Відсутність даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 17.02.2000р. по 31.12.2003р., оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути.
Водночас, відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно ч.1 ст.64 Закону №1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу та сплати страхових внесків за цей період страхового стажу, ГУ ПФУ у Вінницькій області мало право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти ОСОБА_1 у належному зарахуванні стажу.
А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 17.02.2000р. по 31.12.2003р.
Підставою для відмови в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 27.01.1989р. по 01.02.2000р., Головне управління зазначило, що  надана архівна довідка №2698-Г-11.1-21 від 17.11.2023р. не є підставою для зарахування пільгового стажу. Для врахування до пільгового стажу зазначеного періоду роботи  по посаді водія міського транспорту заявнику необхідно звернутися із заявою на Комісію про підтвердження пільгового стажу. 
Колегія суддів вважає необґрунтованими такі висновки відповідача, оскільки відповідний стаж роботи позивача на посаді водія автобуса, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, підтверджено записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 29.08.1986р.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаних в ній періодів роботи відповідачами суду не надано.
Твердження апелянта про те, що записами трудової книжки позивача не підтверджується пільговий стаж роботи, оскільки відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, характер виконуваної роботи з особливо шкідливими умовами праці протягом повного робочого дня, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявність відповідних відомостей не є обов`язковим при призначенні пенсії на підставі п.8 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, на відміну від пунктів 1, 2 частини другої статті 114 цього Закону.
Підставою для неврахування періоду роботи може бути лише встановлений факт того, що особа не працювала або не перебувала на посаді (посадах) у спірному періоді, тоді як у досліджуваних правовідносинах такий факт не встановлено. 
Більше того, як вже зазначалося колегією суддів, частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV органам Пенсійного фонду надано право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
Отже, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами. Проте, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж   ОСОБА_1 .
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №155250029169 від 22.10.2024р. та його скасування.
Щодо доводів апелянта про те, що прийняття рішення про призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно-правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.
При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
У даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, призначати пенсію позивачу чи ні.
Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин (наявність необхідного пільгового та страхового стажу у позивача, досягнення ним необхідного віку 55 років), - визначення пенсійному органу обов`язку призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах.
При перевірці правильності обраного судом першої інстанції способу захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 протягом 2024 року неодноразово звертався до органів ПФУ із заявами про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, в задоволенні яких йому було відмовлено з різних підстав.
Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ у Вінницькій області не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 10.02.2025р. колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

                                                        Повний текст судового рішення виготовлений 15 квітня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                              О.В. Лук`янчук