ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/10672/24                                                           Суддя (судді) першої інстанції: Олена ЛУКАШОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 квітня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Карпушова О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати повністю наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №76 від 22.05.2024 ''Про результати службового розслідування по факту відсутності на службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 '', яким за неналежне виконання статей 11, 12, 16, 19, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та самовільне залишення військової частини, у відповідності до вимог пункту ''б'' статті 68, на підставі статті 71 Дисциплінарного статуту Збройних сил України офіцеру резерву 325 запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - ''догана'', капітану ОСОБА_1 щомісячну премію за квітень 2024 року не виплачувати в повному обсязі, не нараховувати та не виплачувати грошове забезпечення за період з 25.04.2024 по 19.04.2024 включно;
- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за квітень 2024 року та нарахувати і виплатити в повному обсязі грошове забезпечення за період з 25.04.2024 по 29.04.2024 включно.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №76 від 22.05.2024 ''Про результати службового розслідування по факту відсутності на службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 '', яким за неналежне виконання статей 11, 12, 16, 19, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та самовільне залишення військової частини, у відповідності до вимог пункту ''б'' статті 68, на підставі статті 71 Дисциплінарного статуту Збройних сил України офіцеру резерву 325 запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - ''догана''; визнано протиправним та скасовано пункт 4.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №76 від 22.05.2024 ''Про результати службового розслідування по факту відсутності на службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 '' в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за 25.04.2024, 26.04.2024 та 29.04.2024; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за 25.04.2024, 26.04.2024 та 29.04.2024. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом встановлено, що 01.05.2024 надійшов рапорт відповідального виконавця стройової частини відділення персоналу штабу, за змістом якого встановлено, що позивач 23.04.2024 вибув у військовий госпіталь на консультацію згідно з направленням № 29 медичної служби, 25.04.2024 медична служба видала направлення № 75 на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 . 01.05.2024 засобами СЕДО надійшов звіт КНП «Чернігівська міська лікарня № 2», де вказано, що позивач поступив на лікування 30.04.2024. У зв`язку з чим виконавець просить призначення службового розслідування по факту відсутності на службі позивача у період з 23.04.2024 по 29.04.2024 (а.с.42).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2024 № 295 наказано провести службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 (а.с.35).
За результатом службового розслідування був складений акт службового розслідування 51/24, який 21 травня 2024 року затверджений тво командира військової частини НОМЕР_1 . Службовим розслідуванням було встановлено, що позивач залишив військову частину для проходження лікування, на лікування вчасно не прибув, та був відсутній на службі 25.04.2024, 26.04.2024, 27.04.2024, 28.04.2024, 29.08.2024 (а.с.36- 41). 
Наказом від 22.05.2024 № 76 «Про результати службового розслідування по факту відсутності на службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 » наказано: (1) завершити службове розслідування по факту відсутності на службі позивача; (2) відповідно до п. 6 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, повідомити відповідні органи досудового розслідування про правопорушення, що містить ознаки кримінального правопорушення; (3) за неналежне виконання статей 11, 12, 16, 49, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за самовільне залишення військової частини відповідно до вимог пункту «б» статті 68 на підставі статті 71 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - офіцеру резерву 325 запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення - «догана»; (4.1) відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» капітану ОСОБА_1 щомісячну премію за квітень 2024 року не виплачувати в повному обсязі; (4.2) на підставі пункту 1 розділу 15 Наказу № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», військовослужбовці, які самовільно залишили військову частину, або місце служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновляється з дня повернення. Капітану ОСОБА_1 не нараховувати та не виплачувати грошове забезпечення за період з 25.04.2024 по 29.04.2024 включно; (5) контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ; (6) наказ довести до відома особового складу в частині, що стосується (а.с. 20-21).
Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним та таким, що порушує його права, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами 2 - 4 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (стаття 12 Статуту № 548-XIV).
Статтею 16 Статуту № 548-XIV передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. (стаття 19 Статуту № 548-XIV)
Військовослужбовці повинні бути ввічливими у спілкуванні з іншими особами, виявляти особливу увагу до осіб похилого віку, жінок і дітей, поступатися їм місцем у громадському транспорті, сприяти захистові честі й гідності громадян, додержанню громадського порядку, а також подавати допомогу при нещасних випадках, виникненні пожежі чи стихійного лиха (стаття 56 Статуту № 548-XIV).
Статтею 26 Статуту №548-ХІV визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Як вбачається зі статті 27 Статуту №548-ХІV, військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.
Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно із вимогами статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. (стаття 1 Дисциплінарного статуту)
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина 1 статті 5 Дисциплінарного статуту).
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". (частина 3 статті 5 Дисциплінарного статуту).
Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Відповідно до вимог статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
При цьому, згідно з абзацом 4 статті 45 Дисциплінарного статуту усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Відповідно до вимог статей 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. (частина 1 статті 84 Дисциплінарного статуту)
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). (частина 1 статті 85 Дисциплінарного статуту)
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина 4 статті 85 Дисциплінарного статуту).
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (частина 1 статті 86 Дисциплінарного статуту).
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (частина 2 статті 86 Дисциплінарного статуту).
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого (частина 1 статті 87 Дисциплінарного статуту).
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин (частина 2 статті 87 Дисциплінарного статуту).
Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (стаття 88 Дисциплінарного статуту).
Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (частина 8 статті 85 Дисциплінарного статуту).
Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).
Вимогами пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (Пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 608).
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування) (абзац 1 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування (абзац 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608).
Згідно з вимогами пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк (пункт 4 розділу VІ Порядку № 608).
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (пункт 6 розділу VІ Порядку № 608).
Відповідно до вимог статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту).
Виходячи з суті встановленого відповідачем порушення, суд вважає за необхідне зазначити, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. Вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
При цьому, нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається у зазначений час для подальшого несення військової служби, зокрема, з лікування без поважних причин до частини або на службу в установлений строк.
Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо та інші надзвичайні обставини, якщо причини затримки підтверджені відповідними документами. 
Питання щодо наявності поважних причин вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин справи.
Про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями, невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, у разі призначення або переведення до нового місця служби командир (начальник) військової частини доповідає своєму безпосередньому командиру та повідомляє начальнику органу військової служби правопорядку (ВСП) усно протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення. Після усного донесення та повідомлення протягом доби командир подає письмову доповідь.
Під час розгляду справи судом встановлено, що в Іменному списку для проведення вечірньої перевірки 325 запасної роти за квітень 2024 року з 25.04.2024 по 30.04.2024 навпроти прізвища позивача стоїть позначка «ХВ».
З електронного скерування від 25.04.2024 № 4536-1498-1520-8653 вбачається, що позивач був направлений на консультацію до судинного хірурга (а.с. 23).
Згідно з консультативним висновком від 25.04.2024 № 484 позивач був проконсультований лікарем ангіохірургом та позивачу рекомендовано оперативне лікування в плановому порядку (а.с.24-25).
Відповідно до направлення № 75 позивач був направлений на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 . На вказаному направленні є відмітка лікаря «Не заперечуємо лікування в ЧМЛ № 2» (а.с. 22).
Після отримання відмітки лікаря військової частини НОМЕР_2 , позивачу необхідно було отримати електронне скерування на госпіталізацію, яке він отримав 30.04.2024, як зазначено у позовній заяві.
Суд відноситься критично до доводів відповідача, що позивач самовільно залишив військову частину та був відсутній за місцем несення служби без поважних причин 25.04.2024, 26.04.2024, оскільки, як встановлено судом позивач 25.04.2024 був на консультації у ангіохірурга, згодом подав рапорт про направлення на лікування, отриманий відповідачем 25.04.2024 про, що є відповідна відмітка, а командир запасної 325 роти у поясненнях від 06.05.2024 підтвердив, що позивач 25.06.2024 знаходився на службі. 
26.04.2024 позивач отримав направлення на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 від командира запасної 325 роти за місцем несення служби, що також підтверджується поясненнями командира запасної 325 роти від 06.05.2024 та був на прийомі у лікаря військової частини НОМЕР_2 , про що є відмітка на направленні № 75. 
Після отримання відмітки лікаря на направленні, позивачу необхідно було отримати електронне скерування на стаціонар, яке він отримав 30.04.2024, як зазначено у позовній заяві та того ж дня був госпіталізований.
Позивач у позовній заяві зазначив, що він 29.04.2024 звертався до Чернігівської міської лікарні, щоб отримати направлення на стаціонар, але не міг потрапити до лікаря.
За наведеного,  суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведено, що останній 25, 26, 29 квітня 2024 року вживав необхідні заходи, щоб отриманий належне медичне лікування, а тому немає підстав вважати, що позивач у цей час самовільно залишив війську частину та неналежно виконував службові обов`язки без поважних причин.
Водночас позивачем не надано суду доказів про перебування на службі, або наявність поважний причин відсутності з 27.04.2024 по 28.04.2024.
Посилання позивача у позовній заяві на те, що він 27 та 28 квітня 2024 року перебував у розташуванні роти матеріалами справи не підтверджено. Окрім того в Іменному списку для проведення вечірньої перевірки 325 запасної роти за квітень 2024 року навпроти прізвища позивача стоїть позначка «ХВ» 27, 28 та 29 квітня 2024 року, що вказує, що позивач був відсутній під час вечірньої перевірки. Також у поясненнях командира запасної 325 роти від 06.05.2024 вказано, що позивач в телефонному режимі повідомив йому, що госпіталізація 27 та 28 за направленнями не проводиться та що позивача з 26.05.2024 по 29.04.2024 на службі не було.
Отже факт відсутності позивача у місці служби, встановлено на підставі наявних у справі доказів.
Суд звертає увагу, що пунктом 3 наказу від 22.05.2024 № 76 за неналежне виконання статей 11, 12, 16, 49, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за самовільне залишення військової частини відповідно до вимог пункту «б» статті 68 на підставі статті 71 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на позивача накладене дисциплінарне стягнення - «догана».
Водночас статті 68, 71 були виключені з Дисциплінарного статуту Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17.10.2019 № 205-ІХ, який набув чинності 30.11.2019.
Також з аналізу наведених вище норм Дисциплінарного статуту вбачається, що вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування.
У спірному наказі відповідачем не вказано, у чому саме виразилось неналежне виконання статей 11, 12, 16, 49, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та у які дати відбулося самовільне залишення військової частини.
З акту № 51/24 вбачається, що службовим розслідуванням встановлено, що позивач залишив військову частину для проходження лікування, але на лікування вчасно не прибув та був відсутній на службі 25.04.2024, 26.04.2024, 27.04.2024, 28.04.2024, 29.04.2024. 
Водночас, судом встановлено, що позивач 25, 26, 29 квітня 2024 року вживав необхідні заходи для отримання належного медичного лікування на підставі направлення, а тому немає підстав вважати, що позивач у цей час самовільно залишив війську частину та неналежно виконував службові обов`язки без поважних причин.
За таких обставин суд дійшов висновку, що пункт 3 наказу №76 від 22.05.2024 ''Про результати службового розслідування по факту відсутності на службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 '', прийнято відповідачем без з`ясування у повній мірі характеру та обставин вчинення правопорушення, ступеня вини позивача, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, а позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу щомісячну премію за квітень 2024 року та нарахувати і виплатити в повному обсязі грошове забезпечення за період з 25.04.2024 по 29.04.2024 включно, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що пунктом 4.1 наказу від 22.05.2024 № 76 відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» наказано позивачу щомісячну премію за квітень 2024 року не виплачувати в повному обсязі.
Відповідно до пункту 4.2 спірного наказу, на підставі пункту 1 розділу 15 Наказу № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», військовослужбовці, які самовільно залишили військову частину, або місце служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновляється з дня повернення. Капітану ОСОБА_1 не нараховувати та не виплачувати грошове забезпечення за період з 25.04.2024 по 29.04.2024 включно.
Відповідно до Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розроблено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197. (далі Порядок № 260)
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Згідно із пунктом 5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Суд звертає увагу, що припинення виплати грошового забезпечення є наслідком встановлення факту самовільного залишення місця служби військовослужбовцем.
Водночас, отримання грошового забезпечення військовослужбовцем, який не проходить військову службу або лікування в установленому законом порядку, не відповідає принципу справедливості і ставить його у більш вигідне становище порівняно із тими військовослужбовцями, які проходять військову службу або лікування.
Як зазначено вище, відповідачем було доведено факт відсутності позивача на службі без поважних причин лише 27.04.2024 та 28.04.2024.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ненарахування та невиплата грошового забезпечення 27 та 28 квітня 2024 року та щомісячної премії за квітень 2024 рік відбулось у порядку та спосіб, встановлений Порядком № 260.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправним та скасування пункту 4.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №76 від 22.05.2024 ''Про результати службового розслідування по факту відсутності на службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 '' в частині не нарахування та не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 грошового забезпечення за 25.04.2024, 26.04.2024 та 29.04.2024 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за 25.04.2024, 26.04.2024 та 29.04.2024.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                                          Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      О.В.Карпушова

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк