УХВАЛА
 
23 травня 2025 року
м. Київ
Справа № 308/4737/22
Провадження № 51-2569 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 липня 2024 року, 
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою про перегляд зазначених судових рішень та з клопотанням про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Своє клопотання засуджений обґрунтовує тим, що пропуск строку на касаційне оскарження допущений ним, оскільки після оголошення ухвали Львівського апеляційного суду від 09 липня 2024 року його відправили до постійного місця відбування покарання без вручення ухвали апеляційного суду. За час перебування в колонії ухвала апеляційного суду йому не надходила, а тому він не міг ознайомитися з її змістом. 
Лише після того, як його по іншому кримінальному провадженні 06 березня 2025 року доставили до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)», він написав заяву до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, і йому надіслали копії вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2024 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 09 липня 2024 року. Тому лише 24 квітня 2025 року він зміг ознайомитися з ухвалою апеляційного суду. 
Вказує, що після оголошення ухвали Львівського апеляційного суду від 09 липня 2024 року він просив захисника допомогти написати касаційну скаргу й хотів, щоб захисник також подав касаційну скаргу, однак захисник проігнорував його прохання і його законне право на захист та касаційне оскарження судових рішень.
На думку засудженого, вказана причина пропуску строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень є поважною, у зв`язку з чим він просить поновити цей строк.
Відповідно до вимог ст.116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
Згідно з ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Таким чином, згідно з указаними положеннями КПК України обчислення строку на касаційне оскарження здійснюється для засудженого, який тримається під вартою, саме з дня вручення йому копії судового рішення. 
Зі змісту розписки, яка надійшла на запит касаційного суду з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, вбачається, що засуджений ОСОБА_4 , який тримається під вартою, отримав повний текст оскаржуваної ухвали Львівського апеляційного суду від 09 липня 2024 року лише 13 травня 2025 року.
Тому необхідності у поновленні строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень для засудженого ОСОБА_4 не вбачається, оскільки такий строк ним не пропущений. 
Однак при цьому, перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши скаржнику строк для усунення недоліків.
Згідно з положеннями ст. 427 КПК України касаційна скарга, крім іншого, повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає скаргу.
Однак вказаних приписів кримінального процесуального закону засуджений належним чином не виконав.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2)  неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, які мають співвідноситися зі змістом оскаржуваного рішення та підставами його ухвалення.
Всупереч викладеному, засуджений у касаційній скарзі не зазначає конкретні норми права, які, на його думку, порушені судами першої та апеляційної інстанцій, а також не вказує, у чому саме полягають допущені судами порушення, які в силу положень ст. 438 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з урахуванням положень статей 412-414 КПК України.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Всупереч викладеному, за змістом касаційної скарги засуджений здебільшого вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, неправильну оцінку доказів, що згідно з положеннями статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Засуджений також не зазначає, в чому конкретно полягає незаконність оскаржуваного ним рішення апеляційного суду. 
Крім цього, засуджений просить взяти до уваги апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_5 про його невинуватість як частину поданої ним касаційної скарги. Однак, зазначене не узгоджується з положеннями КПК України, оскільки суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями розглядати апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції. Це є повноваженням апеляційного суду. 
Зазначені порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає необхідним на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків. 
Протягом визначеного строку засуджений має право звернутись до суду касаційної інстанції з уточненою касаційною скаргою на усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Керуючись положеннями ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень залишити без задоволення.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 липня 2024 року залишити без руху.
Надати засудженому ОСОБА_4 , строк для усунення недоліків скарги протягом 15 днів із дня отримання копії цієї ухвали. 
У разі невиконання вимог цієї ухвали протягом установленого строку, скарга буде повернута особі, яка її подала. 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                          ОСОБА_3