Справа № 344/1590/25 
Провадження № 33/4808/320/25 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В. 
Суддя-доповідач Кукурудз 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду від  13 березня 2025 року щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП, - 
                                                           в с т а н о в и в:
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП  та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.
З матеріалів справи, слідує, що водій ОСОБА_1 24.01.2025 року о 23 год. 46 хв. по вул. Хіміків №19, у м. Івано-Франківську керував автомобілем "Volkswagen Golf" д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу "Alcotest Drager 7510/0269", результат позитивний 1,31% проміле.  Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9"а" Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
Оскаржуючи вказану постанову ОСОБА_1 ввважає її незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушеннями норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що суд  не з`ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконної постанови суду.  
Стверджує, що суд першої інстанції взагалі не досліджував наявні в матеріалах справи докази та не дав їм належну правову оцінку. Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
Зазначає, що жодними доказами, які наявні в адміністративному матеріалі, його вина не доведена, суд 1-ї інстанції зробив хибні висновки щодо наявності його вини у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стверджує, що в матеріалах справи немає відомостей про те, що він відмовився від проходження огляду на стан спяніння в медичному закладі. Більше того, працівниками поліції не було належним чином розяснено його право на реальну допомогу адвоката, що є порушенням його права на захист. Крім того, вказує, що він був позбавлений права брати участь в судовому розгляді справи,  оскільки суд розглянув справу без його участі  не давши йому можливості надати пояснення безпосередньо в судовому засіданні.
Просить апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду  щодо нього скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 13.03.2025 року. Просить поновити строк на апеляційне  оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин.
До початку апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі його захисника, доводи апеляційної скарги підтримує в повному обсязі просить її задоволити.       
Перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга  підлягає до задоволення з наступних підстав.
Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції то його слід поновити як пропущений з поважних причин.
Як  слідує  з  матеріалів  справи  (а.с.1) ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 а  Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до  ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ст.268 ч.1 КУпАП справа про адмінправопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адмінвідповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що справу розглянуто 13.03.2025 року без участі ОСОБА_1 , однак суддя першої інстанції, розглянувши справу без участі ОСОБА_1 порушив його  право на захист, а тому винесена ним постанова є незаконною.
Разом з тим, право на участь в судовому засіданні, є складовою права на захист.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. 
Виходячи з вищевикладеного слід зробити висновок, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Стаття 62 Конституції України закріплює правило, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч. 5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Судом враховується, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .
Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 ВС у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.
Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Таким чином, керування транспортним засобом – це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Судом враховується, що в матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,  проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків. Однак в протоколі про адміністративне правопорушення складеного щодо ОСОБА_1 свідки відсутні. 
Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 5), ОСОБА_1 направлено до медичного закладу КНП "ПОК  ЦПЗ ІФОР"  для проходження  огляду на стан алкогольного сп`яніння.  
Однак в направленні відсутні дані про те, що ОСОБА_1 відмовляється від огляду в медичному закладі.
Згідно ч. 5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Судом першої інстанції не враховано вимоги практики ЄСПЛ про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства.
При цьому судом не враховано, що згідно конституційних й конвенційних принципів верховенства права, законності й змагальності сторін - людина, її права та свободи є найвищими цінностями і визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суди зобов`язані неупереджено і неухильно додержуватись вимог Конституції України та чинних законів і міжнародних договорів.
Постанова суду не може залишатися в силі через істотні процесуальні порушення.
Окрім того, в порушення вимог чинного законодавства, працівниками патрульної поліції не роз`яснено ОСОБА_1 прав та наслідків, які настануть у разі проходження огляду чи відмови проходити огляд на стан спяніння. Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати права, передбачені ст.268 КУпАП, які працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, та інших адміністративних  матеріалів не були оголошені та роз`яснені.   
Суддя першої інстанції у своїй постанові   посилається як на доказ на відеоматеріали згідно яких ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння.
Однак, із переглянутих судом апеляційної інстанції відеоматеріалів встановити, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння неможливо, оскільки даний відеоматеріал є непослідовний, фрагментарний. 
Слід вказати на те, що докази на які посилається суд першої інстанції є передчасними, недоведеними, оскільки  грунтуються на припущеннях.  
З огляду на наявні істотні порушення, та складанні за його результатами протоколу про адміністративне правопорушення, суд визнає вказаний протокол та додані до нього матеріали недопустимими доказами, як такі, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП.
Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні.
Згідно ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, вважаю, що всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі вищенаведеного, керуючись  ст. 294  КУпАП, -
                                                  п о с т а н о в и в:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 13.03.2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області  від 13.03.2025  року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою закрити  провадження  в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП  щодо ОСОБА_1   за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.
Суддя Івано-Франківського 
апеляційного суду                                                                                            Б.І. Кукурудз