ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/21579/23                                                                    Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 травня 2025 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                    - Штульман І.В.,
суддів                               - Кобаля М.І., Черпака Ю.К.,
при секретарі                              - Рожок В.В.,
за участі                                - відповідача та представника позивача, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 червня 2023 року Міністерство юстиції України (далі - позивач; Мін`юст) звернулося в Київський окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач; ОСОБА_1 ) про стягнення грошових коштів у сумі 110719,84 грн. Свої вимоги мотивує тим, що внаслідок лічильної помилки відповідач ОСОБА_1 отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у більшому розмірі, ніж фактично підлягало до виплати. Спірні кошти Мін`юсту не повернуті та перебувають у розпорядженні відповідача ОСОБА_1 . Позивач звертає увагу, що з огляду на отримуваний відповідачем розмір заробітної плати, він знав про отриману ним матеріальну допомогу у вищому (десятикратному) розмірі, однак для з`ясування цієї обставини до Бухгалтерської служби Мін`юсту ОСОБА_1 не звернувся, що вказує на його недобросовісність.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року справу №320/21579/23 передано за підсудністю до Чернігівського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року у відкритті провадження по справі відмовлено, оскільки спірні правовідносини врегульовані не Законом України «Про державну службу», а нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року скасовано, а справу №320/21579/23 направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.
Рішення апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року постановлено з врахуванням того, що Міністерством юстиції України вже було подано аналогічний позов до Голосіївського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року у справі №752/9467/23, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року, Міністерству юстиції України було відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки вимога щодо стягнення надміру виплаченої державному службовцю матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є публічно-правовим спором, який стосується проходження відповідачем публічної служби, а отже не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Міністерства юстиції України на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про стягнення коштів. У зазначеній ухвалі Верховний Суд зазначив, що за змістом позову борг виник саме внаслідок виплати відповідачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у надмірному розмірі під час проходження ним публічної служби, а отже встановлення правомірності нарахування такої виплати суб`єктом владних повноважень передбачене в адміністративному процесі.
З огляду на викладене, скасовуючи ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду 04 вересня 2024 року вказала, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року та направлення справи до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року адміністративний позов Мін`юсту задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міністерства юстиції України зайво виплачені кошти в сумі 110719 (сто десять тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн 84 коп.
Не погоджуючись із рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Мін`юсту в повному обсязі. Апелянт ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції помилково застосував тримісячний строк звернення до адміністративного суду по цій справі, оскільки у даному випадку необхідно застосовувати місячний строк на звернення до суду. ОСОБА_1 звертає увагу, що кошти були отримані ним в установленому законом порядку та на підставі затвердженої наказом заяви, що свідчить про відсутність зловживань та недобросовісності з його сторони. Відповідач відмітив, що судом першої інстанції не враховані положення КЗпП України, в той час як справа стосується безпосередньо трудових відносин.
07 лютого 2025 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив представника Мін`юсту на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року - без змін. Свою позицію представник Міністерства юстиції України обґрунтовує тим, що на теперішній час надмірно сплачені кошти, які належали Мін`юсту як розпоряднику державного бюджету, перебувають у власності ОСОБА_1 та не повернуті позивачу. Представник Мін`юсту відмітив, що у відповідача були відсутні правові підстави для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в десятикратному розмірі. Представник позивача звернув увагу, що відповідач достеменно знав про отриману ним матеріальну допомогу у вищому розмірі, однак, отримавши її, не звернувся до Бухгалтерської служби Мін`юсту для з`ясування цієї обставини, що свідчить про наявність в його діях порушень норм Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), які зобов`язують державного службовця, зокрема, дотримуватися принципів державної служби, правил етичної поведінки та доброчесності.
09 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав відповідь на вказаний відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року, а позов Міністерства юстиції України залишити без розгляду. Свою позицію відповідач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в даному спорі судами різних юрисдикцій за позовом Міністерства юстиції України до нього вже неодноразово було встановлено, що цей спір стосується проходження ним публічної служби, а тому в даному спорі має бути застосований місячний строк звернення в суд з позовом, передбачений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідач ОСОБА_1 відмітив, що встановити лічильну помилку Бухгалтерська служба позивача могла з моменту виплати спірних коштів ще в липні 2022 року, разом з тим відповідна виплата згодом повторно була вже погоджена в друкованій формі та підписана згаданою Бухгалтерською службою.
13 лютого 2025 року представником позивача до Шостого апеляційного адміністративного суду подано заперечення, в яких він просив поданий ОСОБА_1 документ під назвою «Відповідь на відзив на апеляційну скаргу» залишити без розгляду, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі №320/21579/23 - без змін. Свою позицію представник Мін`юсту обґрунтовує тим, що документ з назвою «Відповідь на відзив на апеляційну скаргу» не підлягає розгляду судом, так як під час апеляційного провадження чинним законодавством не передбачено його подання. 
За змістом частини першої статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 КАС України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Представник позивача у судовому засіданні просив у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року - залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення відповідача та представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року - скасувати, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 14 вересня 2020 року по 04 квітня 2023 року проходив державну службу в Мін`юсті на посаді головного спеціаліста відділу цивільного права Управління цивільного та комерційного права Департаменту приватного права (т.1 а.с.13-15, 35).
Наказом Мін`юсту від 04 липня 2022 року №323/к відповідачу надано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати (т.1 а.с.17).
Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за липень 2022 року ОСОБА_1 нарахована матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в сумі 190979,80 грн. Після сплати обов`язкових податків та зборів розмір допомоги до виплати склав 153738,74 грн. (т.1 а.с.18).
Тобто, як зазначає представник Міністерства юстиції України, внаслідок лічильної помилки відповідачу ОСОБА_1 нараховано та видано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у значно більшому розмірі, а саме - 190979,80 грн замість - 19097,98 грн (без врахування податків та зборів).
З пояснень представника позивача вбачається, що після виявлення у січні 2023 року вказаної обставини, Мін`юст звернувся до ОСОБА_1 з листом від 03 лютого 2023 року за №13159/16.2.2/31-23, у якому просив в строк до травня 2023 року повернути зайво отриману відповідачем суму 120719,85 грн., з урахуванням: правильної суми допомоги для вирішення соціально-побутових питань, невиплаченої суми грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 19434,80 грн (без податків та зборів) та повернутих в січні 2023 року 2000 грн. Про прийняте рішення відповідач мав повідомити Бухгалтерську службу Мін`юсту в термін до 08 лютого 2023 року (т.1 а.с.26-27).
Представник позивача стверджує, що оскільки станом на 01 березня 2023 року ОСОБА_1 відповідь не надав, то Мін`юст листом від 01 березня 2023 року повторно просив відповідача в термін до 03 березня 2023 року надати інформацію про строки повернення ним коштів (т.1 а.с.28).
У зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 відповіді, як пояснює представник позивача, Мін`юст листом від 20 березня 2023 року просив відповідача повідомити про строки повернення ним надмірно нарахованих йому коштів в термін до 22 березня 2023 року (т.1 а.с.29).
У березні 2023 року відповідач частково повернув на рахунок Мін`юсту кошти в сумі 10000,01 грн (т.1 а.с.31-34). 
Наказом від 04 квітня 2023 року №377/к позивача ОСОБА_1 було звільнено з апарату Мін`юсту за власним бажанням з припиненням державної служби.
Разом з тим, у встановлений в листі від 03 лютого 2023 року строк ОСОБА_1 залишок надміру отриманих коштів в сумі 110719,84 грн не повернув, у зв`язку з чим Мін`юст звернувся в суд з цим позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача наявний обов`язок повернути Мін`юсту суму безпідставно набутих ним коштів у розмірі 110719,84 грн, оскільки обидва випадки набуття заробітної плати без достатніх підстав, передбачених статтею 1215 ЦК України, в цьому спорі присутні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з того, що Міністерством юстиції України було подано позов аналогічного змісту в порядку цивільного судочинства в Голосіївський районний суд міста Києва, який ухвалою від 24 травня 2023 року у справі №752/9467/23, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року, відмовив Мін`юсту у відкритті провадження у цивільній справі, на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, зазначивши, що стягнення надміру виплаченої державному службовцю матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є публічно-правовим спором, який стосується проходження відповідачем ОСОБА_1 публічної служби, а отже не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Міністерства юстиції України на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про стягнення коштів. У вказаній ухвалі Верховний Суд зазначив, що за змістом позову борг виник саме внаслідок виплати відповідачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у надмірному розмірі під час проходження ним публічної служби, а отже встановлення правомірності нарахування такої виплати суб`єктом владних повноважень передбачене в адміністративному процесі.
23 червня 2023 року Міністерство юстиції України звернулося в Київський окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 110719,84 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Мін`юсту до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, Київський окружний адміністративний суд зазначив, що спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу України та Кодексом законів про працю України, на які і посилається Мін`юст у позовній заяві, а не Законом України «Про державну службу», а тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Не погоджуючись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року, Мін`юст звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 15 вересня 2023 року як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду 04 вересня 2024 року дійшла висновку, що допущені 15 вересня 2023 року судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування Київського окружного адміністративного суду і направлення справи до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Вирішення питання щодо дотримання Мін`юстом строку звернення до суду, колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вирішується з огляду на факт, коли у Міністерства юстиції України виникло право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Відповідно до статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший частини другої).
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (абзац другий частини другої статті 122 КАС України).
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Верховний Суд неодноразово вказував зокрема, у постановах від 15 квітня 2020 року у справі №15/2973/18, від 22 квітня 2020 року у справі №811/1664/18, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Наведеними положеннями КАС України окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.
У позовній заяві Мін`юст просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 грошові кошти надмірно виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 110719,84 грн.
За змістом абзацу другого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Враховуючи, що з даним позовом до суду звернувся саме суб`єкт владних повноважень, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що до спірних правовідносин належить застосовувати тримісячний строк звернення до суду з позовом, передбачений абзацом другим частини другої статті 122 КАС України.
Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом в постановах від 30 серпня 2023 року по справі №520/1986/23, від 07 вересня 2023 року по справі №520/2134/23 та від 25 січня 2024 року по справі №520/2137/23, від 24 січня 2025 року по справі №480/11300/23.
Вислухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що право на пред`явлення позову у суб`єкта владних повноважень виникло з січня 2023 року, а саме: з січня 2023 року, - моменту достовірного встановлення Мін`юстом переплати коштів ОСОБА_1 , оскільки це підтверджено і поясненнями сторін в судових засіданнях 14 та 20 травня 2025 року під час апеляційного розгляду цієї справи. 
Оглянувши заяву від 23 червня 2022 року, надану представником позивача в суді апеляційної інстанції про надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, відповідач стверджує, що він її не писав і таку бачить вперше.
Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду досліджено зміст позовної заяви Мін`юсту та встановлено, що в ній Міністерство юстиції України зазначає про наявність у  нього права на звернення в суд адміністративної юстиції з позовними вимогами до ОСОБА_2 протягом трьох місяців, відраховуючи перебіг строку звернення в Київський окружний адміністративний суд з травня 2023 року (том 1 арк.7). Отже, Мін`юст визнає наявність у нього право на звернення до суду в тримісячний строк.
Матеріали справи №320/21579/23 містять відзив на позовну заяву Міністерства юстиції України, який подано відповідачем та в якому ОСОБА_1 зазначає, що позивачем пропущено місячний строк для звернення в суд з даним позовом (том 1 арк.100-102).
24 липня 2023 року через підсистему «Електронний суд» Мін`юстом подано в Київський окружний адміністративний суд відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивачем не порушено строк звернення в суд з даним позовом, оскільки даний спір не є про проходження державної служби, а регулюються Кодексом законів про працю України та Цивільним кодексом України.
Щодо посилання Мін`юсту на те, що право на пред`явлення позову у нього виникло після не повернення відповідачем ОСОБА_1 зайво виплачених йому коштів добровільно у строк, встановлений листом від 03 лютого 2023 року №13159/16.2.2/31-23 в термін до травня 2023 року.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приймає до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання позивачем листів від 03 лютого 2023 року №13159/16.2.2/31-23 та від 20 березня 2023 року №33422/16.2.2/31-23 чи будь-яких інших листів, що стосувалися б повернення відповідачем коштів Міністерству юстиції України, як і підтверджуючих матеріалів про отримання таких листів ОСОБА_1 . Сам відповідач ОСОБА_1 запевняє апеляційний суд, що ніякі листи позивача про стягнення (повернення) з нього коштів він не отримував, а отже посилання представника позивача на вказані листи, в зв`язку з відсутністю будь-яких доказів про вручення таких відповідачу, не можуть свідчити про триваючих характер спірних правовідносин. Відповідно, при зверненні 23 червня 2024 року в Київський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, Мін`юстом без поважних причин пропущено строк звернення до суду, оскільки саме з січня 2023 року, - моменту встановлення Міністерством юстиції України переплати коштів відповідачу, позивач мав право і можливість звернутися до адміністративного суду у встановлений законим тримісячний строк, який закінчився у квітні 2023 році.
Відповідно до частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Приписи пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, зміст яких зазначено вище.
Частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Виходячи з наведеного, у зв`язку з пропуском Мін`юстом тримісячного строку звернення до суду з позовними вимогами та не наведенням поважних причин пропуску такого строку з клопотанням про його поновлення, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що у даній справі наявні підстави для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року і залишення без розгляду адміністративного позову Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про стягнення коштів. 
Керуючись пунктом 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що порушення норм процесуального права призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про залишення без розгляду адміністративного позову Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про стягнення коштів. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 240, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року в справі №320/21579/23 - скасувати, адміністративний позов Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про стягнення коштів - залишити без розгляду. 
Постанова набирає законної сили моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман  

Судді                                                                                            М.І. Кобаль 

                                                                                                    Ю.К. Черпак
Повне судове рішення виготовлено 28 травня 2025 року.