ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2637/25 Справа № 185/3155/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
         за участю секретаря Кругман А. М.
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми,- 
В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що він тривалий час знаходився у трудових відносинах з ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” та за час роботи на даному підприємстві отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами, в яких він працював. 
На підтвердження своїх доводів позивачем надано довідку МСЕК, згідно якої йому 02.02.2024 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі – 80% за трудовим каліцтвом, 12.03.2021 року встановлено другу групу інвалідності.
Первинно позивачу було встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15% - 25.06.2020 року. 
Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги.
Просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 255600 грн. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 160 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1600 гривень.
В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутого розміру моральної шкоди до 80000 грн., з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
Вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не прийнято до уваги,що нещасний випадок стався через особисту необережність позивача. Факт наявності моральної шкоди є недоведеним.
Судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не враховано практику Верховного Суду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суді представником позивача та представником відповідача.    
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено,що позивач тривалий час працював у відповідача, що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи.
Позивачем надано суду акт розслідування нещасного випадку, з якого вбачається, що нещасний випадок, який стався з позивачем 09.10.2019 року визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом.
За висновком МСЕК від 25.06.2020 року первинно позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15% .
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок отриманого виробничої травми останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. 
Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.
Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.
Висновок суду підтверджується актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 від 09.10.2019 року, де зазначено, що основними причинами нещасного випадку, що стався зі ОСОБА_1  є: невиконання посадових обов`язків порушення пункту 4.6.1. «Посадової інструкції гірничного майстра дільниці водовідливу і осушення №1; порушення пункту 4.1.6. «Посадової інструкції заступника начальника дільниці водовідливу та осушення №1. 
Відповідно до висновку МСЕК  від 25.06.2020 року позивачеві вперше встановлено втрату професійної працездатності 15 %. 
Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом підлягають задоволенню.
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.
Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.
Зазначене спростовує доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці ОСОБА_1 отримав трудове каліцтво. Отже суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону.
Отже, судом встановлено завдання позивачеві у зв`язку з ушкодженням здоров`я та втратою працездатності фізичного болю та душевних страждань, що характеризують моральну шкоду.
Крім того, встановлено, що причиною нещасного випадку стало невиконання посадових обов`язків в тому числі і самим позивачем.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд першої інстанції входив із того, що позивачеві встановлено 80% втрати працездатності та 2 група інвалідності. 
Проте судом першої інстанції не враховано, що право на відшкодування моральної шкоди виникає при первинному встановленні втрати працездатності. Відповідно до висновку МСЕК  від 25.06.2020 року позивачеві вперше встановлено втрату професійної працездатності 15 %. 
Виходячи із встановлених відсотків втрати професійної працездатності,визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зміні з урахуванням апеляційної скарги до 80000 грн. При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди колегією суддів враховується, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи.
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 255600 грн., позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди.
Посилання на те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди спростовується встановленими обставинами.
Доводи про те, що позивач зазначає, що позбавлений нормальних життєвих зав`язків та прикладає зусиль для організації свого життя, проте не конкретизує в чому це виражено, є безпідставними. Позивачеві встановлено втрату професійної працездатності, що само по собі вже є підтвердженням втрати здоров`я,а відтак потребує від позивача зусиль для організації свого життя.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції ,то є підстави для зміни розподілу судових витрат.
Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідачем при подачі апеляційної скарги було сплачено судовий збір.Однак враховуючи те, що позовна заява була задоволена частково, судовий збір, який підлягав стягненню в дохід держави з відповідача та відшкодуванню відповідачу за подачу апеляційної скарги підлягають взаємозарахуванню у порядку, встановленому ч.10 ст.141 ЦПК України. Таким чином рішення в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню. 
Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 255600,00 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»  на користь  ОСОБА_1   з «160 000 грн.» до «80 000 (восьмидесяти тисяч) грн.». 
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року в частині стягнення судового збору скасувати. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Судді: