УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 634/1203/24
провадження № 61-4100ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 16 грудня 2024 року у складі судді Зимовського О. С. та постанову Харківського апеляційного суду від 03 березня 2025 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2024 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» (далі -ПрАТ «Харківенергозбут») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 41 404,08 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.
14 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду подано зустрічну позовну заяву, в якій просив зобов`язати відповідача сплатити майнову шкоду за витрачений час на судовий розгляд, в розмірі мінімальної ставки заробітної плати на створення цього позову за 72 години робочого часу; зобов`язати відповідача сплатити моральну шкоду в розмірі заявленої відповідачем суми боргових зобов`язань, накладених оператором на підставі неконституційних нормативно правових актів встановлених НКРЕКП; зобов`язати Кабінет Міністрів України згідно статті 1, статті 3, статті 19, статті 46, статті 48, статті 49, статті 116 Конституції України, статті 191 Господарського кодексу України встановити ціни за газ, за воду, за електроенергію, за житлово-комунальні послуги у відповідності до Закону України «Про прожитковий мінімум», Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про межу малозабезпеченості», Закону України «Про мінімальний споживчий бюджет», згідно розміру встановленому Постановою Верховної Ради України від 18 березня 1999 року № 512-XIV «Про оплату житлово-комунальних послуг населенням України» - не більше 15 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 16 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 . Зустрічну позовну заяву повернуто заявнику. Роз`яснено позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 16 грудня 2024 року.
Постановою Харківського апеляційного суду від 03 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 16 грудня 2024 року - без змін.
У березні 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 16 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 березня 2025 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти до спільного провадження його зустрічний позов.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно із частиною першою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Частиною другою статті 193 ЦПК України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають              з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом з метою захисту прав відповідача, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).
Відповідно до частини першої, третьої статті 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.
Звертаючись до суду з первісним позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з надання електричної енергії, ПрАТ «Харківенергозбут» як на підставу своїх вимог посилалося на порушення відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг. Тобто вимоги первісного позову виникли з питання стягнення заборгованості за надані послуги.
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 заявляв вимоги щодо стягнення відшкодування майнової шкоди за витрачений час на судовий розгляд, в розмірі мінімальної ставки заробітної плати на створення цього позову за 72 години робочого часу; зобов`язати відповідача сплатити моральну шкоду в розмірі заявленої відповідачем суми боргових зобов`язань, накладених оператором на підставі неконституційних нормативно правових актів встановлених НКРЕКП; зобов`язати Кабінет Міністрів України згідно статті 1, статті 3, статті 19, статті 46, статті 48, статті 49, статті 116 Конституції України, статті 191 Господарського кодексу України встановити ціни за газ, за воду, за електроенергію, за житлово-комунальні послуги у відповідності до Закону України «Про прожитковий мінімум», Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про межу малозабезпеченості», Закону України «Про мінімальний споживчий бюджет», згідно розміру встановленому Постановою Верховної Ради України від 18 березня 1999 року № 512-XIV «Про оплату житлово-комунальних послуг населенням України» - не більше 15 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Тобто задоволення зустрічного позову повністю або частково не виключить можливість задоволення первісного позову.
Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що первісний і зустрічний позови виникли не з одних правовідносин та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв відповідно до положень статей 193, 194 ЦПК України, тому право заявника на судовий захист ніяк не порушене.
Верховний Суд зазначає, що повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 ,                суд не порушив право заявника на звернення до суду, оскільки повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає зверненню з нею до суду на загальних підставах у межах окремого позову.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3                                         частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів                     у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження               (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову                         у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона                                     є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника                                   з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 16 грудня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 березня 2025 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
  Судді:          	  І. Ю. Гулейков                                                    Р. А. Лідовець       Д. Д. Луспеник