ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 757/25086/23
провадження № 61-2715св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - Титаренка Дмитра Сергійовича на ухвалу Печерського районного суду 
м. Києва від 06 вересня 2023 року у складі судді Соколова О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.
 
Позов мотивований тим, що 25 вересня 2013 року між позивачкою і ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено договір банківського вкладу № SАМDN80000737996585 «Стандарт» на суму 
50 000,00 дол. США зі сплатою 7 % річних строком до 25 березня 2014 року, 
з правом пролонгації договору.
 
06 лютого 2014 року між нею і ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SАМDNWFD0070072202600 «Стандарт» на суму 
100 000,00 дол. США зі сплатою 8 % річних строком до 06 травня 
2015 року, з правом пролонгації договору.
26 лютого 2016 року вона направила на адресу АТ КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання договорів депозиту та повернення внесених сум вкладів, нарахованих відсотків, однак АТ КБ «ПриватБанк» не виконало взятих зобов`язань та не повернуло коштів.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договорами банківського вкладу від 
25 вересня 2013 року № SAMDN80000737996585 і від 06 лютого 2014 року 
№ SAMDNWFD0070072202600 у розмірі 173 390,03 дол. США, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 22 411,85 грн.
 
Посилаючись на те, що постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в частині стягнення суми вкладів та процентів за договором банківського вкладу відповідач фактично виконав тільки 13 листопада 
2020 року, ОСОБА_1 зазначила, що має право на стягнення пені у розмірі 1 198 291,59 дол. США відповідно до частини п?ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 3 % річних у розмірі 21 143,84 дол. США відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а також процентів за користування депозитними коштами «на вимогу» за період від набрання рішенням законної сили до фактичного його виконання на підставі умов договорів та частини п?ятої статті 1061 ЦК України у розмірі 1 799,58 дол. США.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь 
1 221 235,01 дол. США.
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року 
в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.
 
Ухвала мотивована тим, що відповідно до змісту позовної заяви між сторонами вже припинені відносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», і в цьому випадку відносини регулюються договірним правом, тому позивач не є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», і має сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру.
 
25 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Д. С. подав до суду клопотання, у якому просив постановити ухвалу про повергнення позовної заяви заявнику.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року позовну заяву повернено позивачу.
 
Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Ухвала мотивована тим, що оскільки до відкриття провадження у справі позивач звернувся до суду із заявою про повернення позовної заяви, що не суперечить чинному законодавству, у суду немає правих підстав для відмови 
в задоволенні зазначеної заяви.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
24 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Д. С. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 
06 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі із зазначенням, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за цим позовом на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про судовий збір».
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач у клопотанні не відкликав позовної заяви та не просив її повернути, а просив лише припинити затягування процесуальних строків та інформував суд, що не має наміру усувати недоліки позовної заяви. Жодної із заяв, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 185 ЦПК України, позивач не подавала. Апеляційний суд зробив неправильний висновок про те, що ухвала суду про залишення позовної заяви без руху 
з підстав несплати судового збору підлягає апеляційному оскарженню. Також вказує, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 закону України «Про судовий збір» оскільки позовні вимоги стосуються періоду, коли договори банківського вкладу діяли.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2024 року представнику 
 ОСОБА_1 - Титаренку Д. С. поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.
 
05 лютого 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд
 
Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
 
Згідно з частиною другою статті 185 ЦПК України вухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
 
Із матеріалів справи відомо, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, оскільки позивач в цьому випадку не є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», і має сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру, бо між сторонами вже припинені відносини, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».
 
Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
25 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Титаренко Д. С. подав до суду клопотання, у якому просив постановити ухвалу про повернення позовної заяви заявнику (а. с. 67-68).
 
Вказане спростовує аргументи касаційної скарги про те, що заявник не подав заяви/клопотання про повернення позовної заяви.
 
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.
 
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
 
Встановивши, що 25 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 , скориставшись своїм процесуальним правом, подав до суду клопотання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд зробив правильний висновок про її повернення.
 
Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду.
 
Наведені в касаційній скарзі аргументи колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони стосуються питання щодо сплати судового збору за подання позову, що 
в цьому випадку не було підставою для повернення позовної заяви.
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 
2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 400, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Титаренка Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.
 
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                              В. М. Коротун

 
Є. В. Коротенко

 
М. Є. Червинська