К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

1 квітня 2025 року                                                                         місто Київ
 
справа № 755/16026/23
апеляційне провадження № 22-ц/824/7977/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С., Приходька Р.О,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", подану представником Білоконь Інною Вікторівною, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Арапіної Н.Є. від 13 січня 2025 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2023 року ПрАТ "СК "Уніка" звернулося до суду з позовом до          ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.
 
Позов обґрунтовано тим, що 12 лютого 2020 року між ПрАТ "СК "Уніка" та      ТОВ "Порше Лізинг Україна", ФОП ОСОБА_2 було укладено договір добровільного комплексного страхування автомобіля марки Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
 
12 лютого 2021 року в місті Києві по проспекту Степана Бандери сталася ДТП за участю транспортного засобу Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Subaru Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
 
Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , яка постановою Оболонського районного суду міста Києва від 13 липня 2022 року визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
 
ПрАТ "СК "Уніка" виконало свої зобов`язання перед страхувальником, виплативши страхове відшкодування в сумі 130 246 грн 88 коп.
 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АСК"Омега" згідно з полісом ОСУПВВНТЗ № АР/5521941.
 
22 серпня 2023 року ПрАТ "СК "Уніка"звернулася до АСК"Омега" із заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримала відмову у зв`язку із пропуском річного строку на подання відповідної заяви.   
 
Посилаючись на викладене, ПрАТ "СК "Уніка" просило суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку суброгації в розмірі 130 246 грн 88 коп. та судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року у задоволенні позову ПрАТ "СК "Уніка" відмовлено. Стягнуто з ПрАТ "СК "Уніка" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 
 
Рішення суду мотивовано тим, що після виплати страхового відшкодування за договором страхування ПрАТ "СК "Уніка" не мала права звертатися з вимогою до особи, відповідальність якої вже була застрахована в іншого страховика. Позивач пропустив річний строк звернення до страховика винної особи, передбачений статтею 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності", однак обов`язок відшкодування шкоди не може бути покладений на фізичну особу - винуватця ДТП, оскільки її цивільна відповідальність була застрахована, а така заміна боржника суперечить самій меті інституту обов`язкового страхування.
 
Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, що відповідає критерію виваженості та розумності. 
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ПрАТ "СК "Уніка" - Білоконь І.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
 
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 4 липня 2021 року у справі № 755/18006/15-ц та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, оскільки характер правовідносин у зазначених справах і в справі, яка наразі розглядається, є різним.
 
Так, у справі № 755/18006/15-ц позивач не звертався до страховика відповідача та не отримував від нього відмови у виплаті страхового відшкодування, а одразу пред`явив вимогу безпосередньо до винуватця ДТП. У справі № 147/66/17 позивач не звертався до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок чого Бюро було позбавлене можливості оглянути пошкоджений транспортний засіб для визначення розміру вартості відновлювального ремонту.
 
Натомість у цій справі позивач звертався до страховика відповідача, однак отримав відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з чим звернувся з позовом безпосередньо до особи, яка завдала шкоду.
 
Крім того, скаржник звертає увагу на те, що 18 серпня 2023 року ПрАТ "СК "Уніка" звернулося до страховика АСК "Омега" із заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском строку, встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У зв`язку з цим страховою компанією винуватця ДТП було відмовлено у виплаті. На думку апелянта, у такій ситуації правомірним є стягнення шкоди безпосередньо з відповідача як із винної особи - на загальних підставах, передбачених статтями 1166, 1172, 1188 Цивільного кодексу України.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - Вітліна М.О. зазначає, що пропуск встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річного строку звернення потерпілої особи до страховика за відшкодуванням шкоди не є підставою для покладення такої шкоди в межах страхової суми на страхувальника. Отже доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції. Крім того, просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі  27 330 грн.
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ПрАТ "СК "Уніка" - Білоконь І.В. в судове заслання не з`явилася, однак 25 березня 2025 року направила клопотання про розгляд справи у її відсутність, оскільки перебуває на лікуванні. 31 березня 2025 року подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням за кордоном.
 
Розглянувши подане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність об`єктивних обставин для відкладення розгляду справи, а тому визнала за можливе провести розгляд справи у відсутність представника скаржника.
 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що 12 лютого 2020 року між ПрАТ "СК "Уніка" та                     ТОВ "Порше Лізинг Україна", ФОП ОСОБА_2 було укладено договір добровільного комплексного страхування автомобіля марки Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
12 лютого 2021 року в місті Києві по проспекту Степана Бандери сталася ДТП за участю транспортного засобу Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під
керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Subaru Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
 
Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 13 липня 2022 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
 
Згідно з копією страхового акту № 00499065 від 31 травня 2022 року, складеного  ПрАТ "СК "Уніка", вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 130 246 грн 88 коп.   
 
1 червня 2022 року страхова сума в розмірі 130 246 грн 88 коп. перерахована на рахунок страхувальника ФОП ОСОБА_2 (том І а.с. 73).
 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в АСК "Омега" згідно полісу № АР/5521941 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 6 липня 2021 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третьої особи, у розмірі 130 000 грн; франшиза в розмірі  1 000 грн (том І а.с. 124). 
 
18 серпня 2023 року ПрАТ "СК "Уніка" направило АСК "Омега" заяву про виплату страхового відшкодування (том І а.с. 74).
 
Листом від 19 серпня 2023 року АСК "Омега" відмовило ПрАТ "СК "Уніка" у виплаті страхового відшкодування, оскільки заява про страхове відшкодування подана через рік з моменту скоєння ДТП і це узгоджується із підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (том І а.с. 78).
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
 
Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
 
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.
 
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
 
При цьому згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
 
За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
 
Таким чином, обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах страхового відшкодування.
 
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
 
Відповідно до підпункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі      № 147/66/17 зазначено, що підпункт 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання
відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у  пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі                      № 755/18006/15-ц, від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц).
 
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
 
Встановивши обставини справи, суд першої інстанції загалом дійшов правильного висновку, що у спірних правовідносинах, позивач внаслідок своїх дій не звернувся своєчасно із заявою про стягнення страхового відшкодування до страховика відповідача, а тому у ОСОБА_1 об`єктивно відсутній обов`язок з відшкодування шкоди (в межах страхового ліміту), завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.   
 
Доводи апелянта про те, що ПрАТ "СК "Уніка" пропустило строк, передбачений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та у зв`язку з цим має право на стягнення шкоди безпосередньо з винуватця ДТП на загальних підставах, не ґрунтуються на правильному розумінні правової природи інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
 
Метою запровадження зазначеного виду страхування є саме заміщення особи, яка завдала шкоду, страховиком, а не покладення тягаря відшкодування на винну особу, якщо вона належним чином застрахувала свою відповідальність. Відповідно, реалізація права на відшкодування шкоди має здійснюватися з урахуванням загальної мети цього інституту, а не шляхом обрання легшого для кредитора способу стягнення заборгованості.
 
Річний строк, установлений законодавцем для подання заяви до страховика, не є преклюзивний (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17), а отже, у разі його пропуску з об`єктивних причин особа не позбавляється права на звернення до суду з відповідною вимогою в межах позовної
давності. Такий підхід відповідає загальним засадам цивільного законодавства та забезпечує баланс інтересів усіх учасників правовідносин.
 
Зокрема, якщо шкода була завдана внаслідок ДТП за участю транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована, то винна особа в силу положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є прямим суб`єктом відповідальності перед потерпілим. Звернення останнього з вимогою до винуватця ДТП замість страховика можливе лише за умови, що страховик відмовив у виплаті за наявності передбачених законом підстав або взагалі не застрахував відповідальність.
 
Натомість у цій справі апелянт (ПрАТ "СК "Уніка") своєчасно не звернувся до страховика винуватця ДТП із відповідною заявою, що й зумовило відмову у виплаті. Однак така бездіяльність не створює підстав для звернення до винної особи з вимогою про стягнення відшкодування, оскільки це суперечить правовій природі деліктної відповідальності у сфері обов`язкового страхування. Інакше кредитор, уникаючи передбаченої законом процедури, фактично обходитиме правове регулювання, що спрямоване на захист інтересів як винуватця, так і страховика.
 
Таким чином, доводи скаржника щодо наявності підстав для стягнення відшкодування безпосередньо з винної особи у зв`язку з пропуском строку для звернення до страховика є безпідставними та не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.
 
Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправомірно послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 4 липня 2021 року у справі № 755/18006/15-ц та від 14 грудня 2021 року у справі                  № 147/66/17, не відповідають встановленим обставинам.
 
Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставині, що розмір страхової виплати перевищив встановлений договором обов`язкового страхування ліміт відповідальності страховика особи, відповідальної за спричинену шкоду.
 
Як убачається з копії полісу № АР/5521941 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 6 липня 2021 року, ліміт відповідальності АСК "Омега" за шкоду завдану майну третіх осіб становить 130 000 грн; франшиза - 1 000 грн (том І а.с. 124).
 
Згідно з копією страхового акту № 00499065 від 31 травня 2022 року, складеного  ПрАТ "СК "Уніка", вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 130 246 грн 88 коп. Вказана сума була перерахована страхувальнику 1 червня 2022 року (том І а.с. 73).
 
За змістом статті 1194 ЦК України, у разі недостатності страхової виплати, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
 
Крім того, згідно з підпунктом 12.1 статті 12 та підпунктом 36.6 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", франшиза не покривається страховиком та підлягає
відшкодуванню винною особою у разі, якщо вона передбачена умовами договору страхування.
 
Таким чином, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу: різницю між сумою фактичного збитку та лімітом відповідальності страховика - 248 грн 88 коп. (130 246 грн 88 коп. - 130 000 грн), а також суму франшизи - 1 000 грн.
 
Суд першої інстанції не врахував наведених обставин, що призвело до помилкового вирішення питання щодо обсягу відповідальності відповідача.
 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову з частковим порушенням норм матеріального права, що, відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування оскарженого рішення та ухвалення нового - про часткове задоволення позову.
 
Судові витрати
 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
 
Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката,
необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
 
Разом з тим, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
 
Судом встановлено, що 31 грудня 2020 року між адвокатським бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова  "Еквіт" та ПрАТ "СК "Уніка" укладено договір про надання правової допомоги № 1/20ю (том І а.с. 9-11).
 
За надання правової допомоги в суді першої інстанції сторони встановили гонорар в розмірі 7 000 грн, які були сплачені 13 жовтня 2023 року (том І а.с. 15-21).
 
Колегія суддів вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами розмір витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, розмір таких витрат є обґрунтованим та підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог (0,96 %) у розмірі 67 грн 20 коп. 
 
Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви (пропорційно до задоволених позовних вимог - 0,96 %) в розмірі 20 грн 61 коп. та апеляційної скарги в розмірі 30 грн 92 коп.
 
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "Уніка" підлягають стягненню судові витрати в сумі 118 грн 73 коп.
 
Вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також на стадії апеляційного перегляду, не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутній належний доказ фактичного понесення таких витрат, зокрема, договір про надання правничої допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Вітліною М.О. (адвокатським об`єднанням "Дігревіті Лігал"). 
 
У разі відсутності вказаного договору апеляційний суд позбавлений можливості з`ясувати, на яких умовах правнича допомога надавалася, які саме дії мав вчиняти адвокат у межах цієї справи, та чи дійсно мали бути понесені витрати, заявлені до відшкодування. Відтак, наявні в матеріалах справи документи (попередні (орієнтовні) розрахунки судових витрат на професійну правничу допомогу) не дають змоги об`єктивно й повно оцінити заявлені до стягнення суми як такі, що безпосередньо стосуються цієї справи та фактично сплачені/мали бути сплачені відповідачем.
 
З урахуванням викладеного, заявлені вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", подану представником Білоконь Інною Вікторівною, задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
Позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 248 грн 88 коп. та франшизу в розмірі 1 000 грн.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" судовий збір в сумі 118 грн 73 коп. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                      

 
Судді: