КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 травня 2025 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 369/6367/24
номер провадження №22-ц/824/6295/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник відповідача Калашнюк С.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаря Єгора Едуардовича 
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року /суддя Пінкевич Н.С./
у справі за позовом Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2024 року Оболонський відділ державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 2 235 667,96 грн та судового збору у розмірі 33 535,02 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 48-55/
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Оболонський відділ ДВС подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи. Зокрема, суд проігнорував факт, що в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20 квітня 2017 року було реалізовано квартиру боржника ОСОБА_2 на електронних торгах 05 квітня 2017 року, а кошти у розмірі 2 235 667,96 грн перераховано стягувачу ОСОБА_1 на підставі розпоряджень НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 20 квітня 2017 року та НОМЕР_4 від 11 грудня 2018 року. Ці документи підтверджують перерахування коштів, однак суд помилково визнав їх неналежними, не врахувавши можливості їх перевірки чи витребування оригіналів. Суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України, визнавши подані позивачем роздруківки розпоряджень з АСВП неналежними доказами через відсутність засвідчення відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Суд не скористався своїм правом витребувати оригінали документів відповідно до ч. 6 ст. 84 ЦПК України, хоча мав сумніви щодо їх достовірності. Згідно з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20), паперова копія електронного документа може бути доказом, якщо її відповідність оригіналу не заперечується або підтверджується іншими доказами. Позивач долучив до апеляційної скарги оригінали розпоряджень, які підтверджують факт перерахування коштів, що усуває будь-які сумніви щодо їх достовірності. Суд першої інстанції, визнаючи позовні вимоги необґрунтованими, не врахував положення ст. 1212 ЦК України, яка регулює повернення безпідставно набутого майна. У даному випадку правова підстава для набуття ОСОБА_1 коштів у розмірі 2 235 667,96 грн відпала після визнання недійсними електронних торгів рішенням Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 756/6374/17, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22 березня 2021 року. Позивач, повернувши покупцю ОСОБА_3 3 247 297,41 грн на виконання рішення у справі № 756/15807/21, поніс збитки, тоді як відповідач зберіг отримані кошти, що становить безпідставне збагачення. Правова позиція Верховного Суду у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 396/29/17) та від 25 вересня 2024 року (справа № 201/9127/21) підтверджує, що за таких обставин кондикційний позов є належним способом захисту. Суд першої інстанції помилково вважав, що позивач не довів факт повідомлення ОСОБА_1 про необхідність повернення коштів. Позивач направив рекомендоване повідомлення 10 лютого 2024 року, яке повернулося через закінчення терміну зберігання, а також надіслав повідомлення через Viber. Крім того, 13 березня 2024 року представник відповідача, адвокат Калашнюк С.А., відвідував позивача для врегулювання питання, що свідчить про обізнаність відповідача з вимогами. Суд не дослідив ці обставини, чим порушив принцип повного та всебічного розгляду справи. 
Апелянт та третя особа в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Калашнюк С.А., перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням рішення про відмову у позові, з інших підстав, на підставі наступного.
Судом встановлено, що в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке включало виконавчі провадження № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, 05 квітня 2017 року на електронних торгах було реалізовано квартиру АДРЕСА_1 , яка належала боржнику ОСОБА_2 . 
Переможцем торгів визнано ОСОБА_3 , який сплатив 3 247 297,41 грн. 
Кошти розподілено та перераховано ОСОБА_1 на підставі розпоряджень від 20 квітня 2017 року № НОМЕР_2 (1 070 948,81 грн), № НОМЕР_3 (3 654,00 грн) та від 11 грудня 2018 року № НОМЕР_4 (1 161 065,15 грн).
Рішенням Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у справі №756/6374/17, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22 березня 2021 року, визнано недійсними протокол, акт проведення торгів, свідоцтво про право власності ОСОБА_3 та скасовано запис про право власності. У справі № 756/15807/21 Оболонський відділ ДВС зобов`язано повернути ОСОБА_3 3 247 297,41 грн, що виконано 17-18 березня 2023 року шляхом списання коштів з рахунків позивача.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 12, 76, 77, 79, 80, 81, 89 ЦПК України, ст. 5 та 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також правовими позиціями Верховного Суду (зокрема, постанова від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21). Суд дійшов висновку, що позивач не довів факт перерахування ОСОБА_1 коштів у розмірі 2 235 667,96 грн, оскільки подані роздруківки розпоряджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 з АСВП не засвідчені належним чином і не супроводжувалися оригіналами, що ставить під сумнів їх існування та достовірність. Крім того, суд визнав роздруківки з банківської системи недопустимими через відсутність реквізитів сторін, назви банку та належного засвідчення, а роздруківку переписки у Viber - неналежним доказом через неможливість ідентифікації автора та відсутність електронного підпису. 
На цій підставі суд першої інстанції вважав, що позивач не виконав обов`язку доказування, передбаченого ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, і не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а отже,  відмовив у задоволенні позову.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути його потерпілому, зокрема якщо підстава, на якій майно було набуте, згодом відпала. 
Однак у даному випадку кошти в розмірі 2 235 667,96 грн були перераховані ОСОБА_1 на підставі виконавчих документів у рамках зведеного виконавчого провадження №47781483, що базувалося на рішенні суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Це рішення не було скасовано, що свідчить про наявність правової підстави для перерахування коштів на момент їх отримання. Таким чином, перерахування коштів ОСОБА_1 не може вважатися безпідставним збагаченням у розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки воно здійснювалося на виконання чинного судового рішення.
У даній справі позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. Позов про стягнення безпідставно отриманих коштів не відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки спір виник у зв`язку з виконанням судового рішення, яке не втратило чинності, спірним моментом є процедура виконання, оскільки торги були скасовані, кошти повернуті. Натомість, позивач мав право звернутися з вимогами до боржника ОСОБА_2 у порядку регресу або ініціювати перегляд виконавчого провадження у зв`язку з новими обставинами, зокрема після повернення коштів покупцю ОСОБА_3 . 
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо можливості застосування ст. 1212 ЦК України, відмовивши у зв`язку з недостатністю доказів, що призвело до неправильного вирішення спору.
У даному випадку кошти перераховані ОСОБА_1 на підставі виконавчих документів. Позивач вказує, що поніс збитки у розмірі 3 247 297,41 грн, повернувши кошти покупцю, тоді як відповідач зберіг отримані 2 235 667,96 грн, що становить безпідставне збагачення.
Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості, яке стало підставою для перерахування коштів у розмірі 2 235 667,96 грн, не було скасовано і залишається чинним. Водночас у виконавчому провадженні №47781483 кошти, отримані від реалізації майна ОСОБА_2 , що було скасовано, були розподілені, ОСОБА_1 отримав кошти законно, на підставі виконавчих документів, і відсутність їх повернення не може кваліфікуватися як безпідставне збагачення. Позивач, повернувши кошти покупцю ОСОБА_3 на виконання рішення у справі № 756/15807/21, не довів, що саме ОСОБА_1 зобов`язаний компенсувати ці збитки, оскільки правовідносини між позивачем і відповідачем ґрунтуються на виконавчому провадженні, а не на цивільно-правових зобов`язаннях.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Оболонського відділу державної виконавчої служби є необґрунтованими, оскільки позивач не довів відсутність правової підстави для набуття ОСОБА_1 спірних коштів, а обраний спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача, апелянта, оскільки у вимогах позову відмовлено.
Керуючись ст.ст.  376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаря Єгора Едуардовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року - задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити, з підстав, викладених у постанові.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
 
Головуючий:                                        Судді: