ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/190/25  Номер провадження 22-ц/814/1532/25	Головуючий у 1-й інстанції Фоміна Ю.В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.Ю.,
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,-.

В С Т А Н О В И В :

19 січня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до Держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 000 євро є еквівалентом 1 326 000 000 гривень на момент подання позову з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року справа № 545/3264/20 (номер провадження 11-кп/814/991/24), якою звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст.190 КК України на підставі ст. 49 КК України, провадження стосовно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та у зв`язку з грубим порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016 Державою Україна. 
Стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 30 000 000 євро, що є еквівалент 300 Біткоїнів на час подання позову та складає 1 326 000 000 гривень, саме на момент подання позову з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року справа № 545/3264/20 (номер провадження 11-кп/814/991/24), якою звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст.190 КК України на підставі ст. 49 КК України, провадження стосовно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та у зв`язку з грубим порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016 Державою Україна. 
Прийняти рішення з урахуванням не виконання, станом на 19.01.2025р. ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 13.11.2017р. справа № 554/12566/15-к (провадження № 1-кс/554/7371/2017) розміщена за адресою https://reyestr.court.gov.ua/Review/76312121 та ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 23.08.2018р. справа № 554/12566/15-к (провадження № 1- кс/554/4842/2018) розміщена за адресою https://reyestr.court.gov.ua/Review/76146030, що суперечить рішенню Європейського суду з прав людини від 14 січня 2020 року у справі «Andreyev v. Russia» (заява № 28852/06); від 28 січня 2020 року у справі «Yunusova v. Russia» (заява № 5489/10); від 04 лютого 2020 року у справі «Shibayeva v. Russia» (закон № 13813/06); від 10 березня 2020 року у справі «Indayeva and Sultanov v. Russia» (заяви № 58821/08 та 18360/13); від 16 січня 2020 року у справі «Sinadinovska v. North Macedonia» (заява № 27881/06); від 11 лютого 2020 року у справі «Shmatova and others v. Russia» (заява № 36539/08); від 20 лютого 2020 року «Livancic and others v. Bosnia and Herzegovina» (заява № 15313/15); від 20 лютого 2020 року у справі «Vucenovic and Malkoc v. Bosnia and Herzegovina» (заяви № 17760/16 та 57495/17); 20 лютого 2020 року у справі «Pramenkovic and others v. Bosnia and Herzegovina» (заяви № 44114/16 та № 47031/16); від 05 березня 2020 року у справі «Kladnicanin v. Serbia» (заява № 137/10); від 2 липня 2020 року у справі «Dmytrenko and Bezdorozhniy v. Ukraine» (заяви № 59552/11 та № 7096/12), а також від 8 жовтня 2020 року у справі «Gogic v. Croatia» (заява № 1605/14), рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» (заява № 46852/13), рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) та захистити мої порушені права на Національному рівні. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Просив оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права. Зазначає, що у справі 553/190/25 відповідачем є Національна поліція України, а у справі № 553/160/25 – Головне управління Національної поліції в Полтавській області. 

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що оскарження ухвали суду про повернення заяви позивачеві передбачено пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до Держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
На запит головуючої судді, 14 березня 2025 року Полтавському апеляційному суду надано копію матеріалів позовної заяви № 553/160/25, з яких вбачається, що 16 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до Держави України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Відповідно до положень пункту 6 частини 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 травня 2019 у справі № 640/7778/18, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Тобто повернути позовну заяву відповідно до пункту 6 частини третьої статті 185 ЦПК України можливо лише за сукупності усіх трьох ознак спору, а саме: а) спір між тими ж сторонами; б) спір з тим самим предметом; в) спір з тих самих підстав.
Аналізуючи зміст позовних заяв у справах № 553/160/25 та № 553/190/25, колегія суддів звертає увагу, що підстави та предмет спору, є ідентичними, однак суб`єктний склад відповідачів є різним, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2025 року.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє позовні вимоги, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а направляє справу для продовження розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги. 
З огляду на висновок стосовно суті апеляційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2025 року – скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в частині відмови у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа та заміни сторони виконавчого провадження протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 17 квітня 2025 року

Головуючий                         О.В. Чумак

Судді                                         Ю.В. Дряниця

                                                                       Л.І. Пилипчук