ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3783/25 Справа № 212/7944/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна  Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 212/7944/23
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні,  у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Ведяшкіною Ю.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 06 січня 2025 року, 
УСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених дорожньо – транспортною пригодою.
Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2023 року о 21:20 годині, коли малолітня дочка позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у дворі будинку за місцем їх проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де каталася на дитячому самокаті, відповідач ОСОБА_2 , який проживає по сусідству за адресою: АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем Пежо 309, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по дворовій території, при цьому був неуважним, під час руху не стежив за дорожньою обстановкою, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості руху або зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті чого дитина зазнала тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно – мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин, підшкірної гематоми чола. Після ДТП, на місце пригоди була викликана карета Екстреної медичної допомоги, якою дитина була госпіталізована до лікарні та протягом тижня з 01 липня 2023 року по 08 липня 2023 року перебувала в лікарні. Під час лікування та обстеження дитини було витрачено більше 10 000 грн на придбання ліків, санітарних засобів, перев`язувальних матеріалів, проведення медичних процедур.
Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року відповідач ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та під час розгляду справи надав суду власноруч складену заяву, відповідно до якої визнав себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Разом з цим, ОСОБА_2 не вживав заходів по відшкодування завданої ДТП матеріальної шкоди, та не мав такого наміру. При цьому ОСОБА_2 не цікавився станом здоров`я дитини, не пропонував допомоги, не проявляв співчуття, натомість поводив себе грубо, у дворі будинку розповсюджував неправдиву, негативну інформацію, відповідно до якої вона зловживає алкоголем, через що має нестійку ходу та затримку мовлення, хоча вона через перенесений інсульт має інвалідність 2 групи; дружина відповідача приходила до них до дому та погрожувала позбавленням батьківських прав, в один день, в разі звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди.
Такі дії та поведінка ОСОБА_2 негативно вплинули на її моральний стан, оскільки вона дуже переймалася за здоров`я дитини та після ДТП, довгий час перебувала в стані переляку і страху, побоюючись наслідків отриманої дитиною травми голови, тому під час перебування дитини у лікарні не могла ні їсти ні спати, внаслідок чого мала підвищений тиск та змушена була проходити курс лікування з метою стабілізації стану здоров`я. У зв`язку з чим була вимушена брати в борг кошти у друзів та родичів. Після отриманої травми дитина постійно скаржилась на головний біль, стала плаксивою, млявою, її поведінка повністю змінилася, оскільки дитина не виявляла бажання виходити на прогулянки у двір будинку, стала боятися автомобілів що проїжджають повз, при появі яких ховається за батьків. При цьому дитина постійно напружена, та такий стан дитини викликає у неї занепокоєння, вона постійно відчуває душевний неспокій і невпевненість в подальшому благополуччі дитини та відповідно призводить до погіршення стану її здоров`я.
На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальні збитки, спричинені в результаті дорожньо – транспортної пригоди, в сумі 10 000 грн, та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, відповідач що не вбачає підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки не вважає себе винним у настанні дорожньо – транспортній пригоді, яка мала місце 01 липня 2023 року, та зазначає, що ним не були порушені Правила дорожнього руху, а дитина отримала травми внаслідок недбалого ставлення батьків, які не наглядали належним чином за дитиною, яка пізно у вечорі перебувала у дворі будинку зі своїм неповнолітнім братом, але без нагляду батьків, які прибули на місце події майже через годину, та, на його переконання, перебували в стані алкогольного сп`яніння. При цьому відповідач зазначає, що на місце ДТП у зв`язку з травмуванням дитини, його дружина викликала швидку медичну допомогу, якою дитині була надана перша медична допомога. З приводу вимог про відшкодування моральної шкоди зазначив, що вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачкою, таким, що не відповідає вимогам розумності, справедливості та співмірності. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальних збитків, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 06 грудня 2018 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.8). Батьки дитини з 29 вересня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, родина позивача проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
06 вересня 2023 року постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню. Зазначеною постановою у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_2 01 липня 2023 року о 21:30 годині біля будинку 4 по вулиці Десантній у Покровському районі міста Кривого Рогу, керував автомобілем PEUGEOT 309, державний номерний знак НОМЕР_1 , по дворовій території. При цьому був недостатньо уважним, не врахував зміни в дорожній обстановці, та при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху або до зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась у зустрічному напрямку, після чого пішохід ОСОБА_7 зазнала тілесних ушкоджень. З додаткової інформації вбачається, що малолітня ОСОБА_7 спочатку рухалась на самокаті у зустрічному напрямку, та наближаючись до автомобіля в подальшому здійснила рух ліворуч, після чого відбулося контактування з автомобілем. ОСОБА_2 надав заяву, в якій зазначив, що свою провину визнає в повному обсязі. Після дослідження доказів, суд зазначив, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 було порушено вимоги п.п.2.3»б», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху (а.с.10,70).
Згідно карти виїзду бригади ЕМД Криворізької станції екстреної медичної допомоги (форма № 110/о) малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після отримання травми при ДТП була надана медична допомога та госпіталізовано до медичного закладу. При цьому встановлено діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій чола; виклик швидкої медичної допомоги здійснено о 21:22 годині (а.с.57-60).
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого дитячого травматологічного відділення № 4490, малолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 липня 2023 року по 08 липня 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м/тканин, підшкірна гематома чола; які отримані в наслідок ДТП (а.с.12,65).
Згідно Епікризу № 5669/655, малолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 серпня 2023 року по 18 серпня 2023 року знаходилась на лікуванні у ДНВ з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку, Забій шийного відділу хребта. Міозіт шиї. Зазначено про скарги на біль в ділянці шиї, слабкість, головний біль.; анамнез захворювання: дані скарги після травми в липні 2023 року наслідок ДТП. Під час проведення лікування було проведено обстеження та призначено лікування та надані відповідні рекомендації (а.с.11,66).
Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав доведеним факт наявності моральної шкоди, завданої позивачу в внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , як особи, яка визнана винною у ДТП та володільця джерела підвищеної небезпеки, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням ОСОБА_2 та вини останнього в її заподіянні.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 – 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до абз 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно – правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) та у постанові від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20).
Матеріалами справи встановлено, що малолітня дочка позивача у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок зазначеної ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , отримала травми внаслідок чого двічі перебувала на стаціонарному лікуванні.
Також встановлено, що дії ОСОБА_2 негативно вплинули на моральний стан позивача, оскільки вона переймалася за здоров`я дитини та після ДТП, довгий час перебувала в стані переляку і страху, побоюючись наслідків отриманої дитиною травми голови. Після отриманої травми дитина постійно скаржилась на головний біль, стала плаксивою, млявою, її поведінка повністю змінилася, оскільки дитина не виявляла бажання виходити на прогулянки у двір будинку, стала боятися автомобілів що проїжджають повз, при появі яких ховається за батьків. При цьому дитина постійно напружена, та такий стан дитини викликає у неї занепокоєння, вона постійно відчуває душевний неспокій і невпевненість в подальшому благополуччі дитини та відповідно призводить до погіршення стану її здоров`я.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сама обставина ушкодження здоров`я дитини внаслідок ДТП, вина відповідача в якому є доведеною, є підтвердженням заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягала у надмірному хвилюванні, переживанні, потребі докласти додаткові зусилля для організації щоденного життя у зв`язку із необхідністю лікування дитини.
Наведеним спростовуються аргументи апеляційної скарги про недоведеність позивачем заподіяння моральної шкоди.
Також матеріалами справи спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вказана ДТП сталася з вини малолітньої ОСОБА_8 та внаслідок неналежного виконання її батьками батьківських обов`язків, оскільки вина відповідача у ДТП, внаслідок якого малолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження, підтверджена постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року якою встановлено, що відповідач був недостатньо уважним, не врахував зміни в дорожній обстановці, та при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху або до зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась у зустрічному напрямку, після чого пішохід ОСОБА_7 зазнала тілесних ушкоджень.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 29 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: