ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/712/25 Справа № 214/6520/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року                                                         Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді         Корчистої О.І.
суддів:         Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
за участю секретаря Черняєвої С.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/6520/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пістрюга Віктор Вікторович,
на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року, 

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що вона мешкає у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу ВКК №745728 від 26.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. 
Разом з нею в квартирі мешкає її малолітній онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, з огляду на складні сімейні обставини, був відібраний у матері ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 05.07.2024 №519 та тимчасово влаштований в її сім`ю як баби. 
З ОСОБА_2 заявниця деякий час перебувала у стосунках, які між ними було остаточно припинено за її ініціативою у 2017 році у зв`язку з принизливим та неадекватним ставленням до неї з боку ОСОБА_2 . В період часу, коли вони перебували у стосунках, ОСОБА_2 отримав ключі від її квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим мав безперешкодний доступ до приміщення. Після припинення стосунків ОСОБА_1 неодноразово зверталась до нього з проханням повернути ключі від квартири і ніколи більше не приходити туди, оскільки за наявності ключів ОСОБА_2 міг у будь-який час безперешкодно приходити до її квартири з метою цькування її, образ, роблячи нестерпним таким чином її життя. При цьому, ОСОБА_2 не є та ніколи не був членом її сім`ї, не є співвласником квартири, а тому не має жодних прав на житлове приміщення, у тому числі й права знаходитись у ньому. Протягом останніх років вона постійно потерпає від насильства з боку ОСОБА_2 , що негативно впливає на її здоров`я, загальний стан, працездатність. Після образ та погроз з боку ОСОБА_2 , заявниця не може нормально займатись підприємницькою діяльністю, яку вона здійснює в ТОВ «ПРЕСБРУК КР» за адресою: АДРЕСА_2 . 
З приводу вчинення ОСОБА_2 насильства вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, однак жодного позитивного результату це не давало, напрочуд, насильство та погрози з його боку продовжувались та ставали дедалі зухвалішими. Наразі, коли під її опікою перебуває малолітній онук, вчинення ОСОБА_2 насильства та неконтрольованих вчинків створює загрозу для життя та здоров`я не тільки ОСОБА_1 , а й дитини, яка з нею мешкає. 
За фактом вчинення домашнього насильства 16.01.2024, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення №214/1027/24, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн. 
Не зважаючи на це, 02.06.2024 ОСОБА_2 допустив повторне вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного характеру, що обумовило її звернення до поліції. Працівники поліції склали у відношенні ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-КУпАП, результати розгляду якого їй не відомі. 
05.06.2024 ОСОБА_2 вкотре вчинив відносно неї насильство, увійшовши до її квартири без її дозволу та згоди на це. Лише після прибуття за її викликом працівників поліції, останні змогли припинити вчинення ОСОБА_2 протиправних дій та змусили покинули її житло. Факт її звернення з приводу вказаних обставин зафіксовано шляхом реєстрації її звернення поліцією в ЖЄО за №11169 від 05.06.2024. 
Незважаючи на це, ОСОБА_2 продовжує вчинення своїх протиправних дій відносно ОСОБА_1 , погрожує їй вбивством, зґвалтуванням, ображає нецензурною лайкою, на підтвердження чому вона надає скрин-шоти листування у меседжерах. У заявниці наявний стійкий острах про те, що ОСОБА_2 продовжить надалі вчиняти фізичне та психологічне насильство, адже насильство відносно неї він вчиняє вже протягом тривалого часу, яке дедалі стає більш жорстоким. До того ж агресивність його дій та неадекватність поведінки щоразу тільки посилюються. 
З огляду на вищевказані обставини щодо наявності психологічного та фізичного насильства, що систематично чинить ОСОБА_2 , заявниця вважає, що вона як жертва такого насильства, потребує захисту від кривдника у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» шляхом видачі обмежувального припису. 
Просила суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на 6 місяців, шляхом вжиття таких заходів тимчасового обмеження його прав, як особи, яка вчинила домашнє насильство: заборони перебування за місцем проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони наближатись на відстань менше 100 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та місця здійснення нею підприємницької діяльності в ТОВ «ПРЕС-БРУК КР» за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань менше 300 м безпосередньо до постраждалої особи ОСОБА_1 та її онука ОСОБА_3 ; заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори із заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, окрім як в судовому порядку.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 . Встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на ОСОБА_2 такі обов`язки шляхом: заборони перебування за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони наближатись на відстань менше 100 м до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та місця здійснення нею підприємницької діяльності в ТОВ «ПРЕС-БРУК КР» за адресою: АДРЕСА_2 ; заборони наближатися на відстань менше 300 м безпосередньо до ОСОБА_1 ; заборони вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб; заборони особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, окрім як в судовому порядку. Видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, до 08.02.2025. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пістрюга В.В., посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог.
Зазначає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність доказів вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства по відношенню до заявниці після 16.01.2024 року, посилаючись при цьому на наявність звернення ОСОБА_1 від 05.06.2024 року до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення ОСОБА_5 відносно неї економічного насильства, дану заяву було зареєстровано в ЖЕО за №11169. При цьому заявником не було надано до суду жодної інформації про результати розгляду такого звернення та не ставилося питання про витребування офіційної інформації з ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області про результати розгляду вказаної заяви. 
Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді у порядку цивільного судочинства.
Крім того, в оскаржуваному рішенні було некоректно висвітлено позицію представника ОСОБА_5 – ОСОБА_6 в частині того, що сторони по справі мали відносини, які припинили у 2017 році, натомість адвокатом наголошувалось, що відповідно наданої йому інформації стосунки сторони припинили восени 2023 року.
Зазначає, що оскільки, заявницею не було надано підтвердження того, що саме ОСОБА_5 надіслав останній відображені повідомлені, то самі по собі скрін-шоти не дають можливості встановити особу, що надсилала повідомлення або пов`язати відображену переписку з особою ОСОБА_5 є належним та допустимим доказом, отже, не є належними та допустимими доказами по справі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у стосунках, які між ними було припинено у 2017 році. Наразі вони мешкають окремо та стосунків не підтримують. Час початку цих стосунків судом не встановлюється, оскільки це знаходиться поза межами предмету розгляду справи та не має істотного значення для вирішення заявлених вимог.
26.04.2008 на підставі договору купівлі-продажу ВКК №745728, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №3277, ОСОБА_1 набула у приватну власність житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Право приватної власності на квартиру зареєстроване за нею КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР 27.05.2008 запис №19 в книзі 58-Ж-219, реєстраційний номер майна 23071035, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18978794 від 27.05.2008.
Разом з ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає її малолітній онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштований у її сім`ю на підставі наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 05.07.2024 №66 як дитина, яка залишилась без батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 05.07.2024 №519 дитину було відібрано у матері ОСОБА_4 у зв`язку з неналежним виконанням нею батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_3 .
Як вказувала ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповідь №720656 від 02.08.2024), ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , адже є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ПРЕС-БРУК КР», яке є діючим.
За змістом поданої заяви, причина звернення ОСОБА_1 до суду з вимогою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 обумовлена вчиненням ним психологічного та економічного насильства відносно неї, що набуває систематичний характер.
Задовольняючи частково заявлені вимоги, суд першої інстанції враховував наявність тривалого існування ускладнених стосунків між сторонами, доведення фактів вчинення психологічного та економічного насильства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 як при особистому спілкуванні, так і в телефонному режимі, через месенджери, що підтверджується вищезазначеними письмовими доказами.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, розглянувши доводи апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства.
Відповідно пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства – особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник – особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника – встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких – подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Відповідно частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надала суду копію постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.02.2024, що набрала законної сили 13.02.2024, згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою цього ж суду від 08.05.2024 у постанові від 02.02.2024 виправлено допущені описки.
Зі змісту постанови суду від 02.02.2024 вбачається, що в ході розгляду справи судом ОСОБА_2 визнав факт вчинення психологічного насильства відносно ОСОБА_1 за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно висновку Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19) притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису.
У переписці, яку ОСОБА_2 тривалий час та систематично веде по телефону з заявником, він висловлює погрози розправи, в тому числі фізичної, ображає та принижує заявника, застосовує нецензурну та іншу неприйнятну лексику.
Ця обставина підтверджується наданими заявником скрін-шотами повідомлень ОСОБА_2 , які суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними і допустимими доказами й правильно поклав в обґрунтування рішення.
Доказів, які б спростовували вказані обставини, заінтересованою особою не надано.
Із зазначених доказів вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи мають тривалий характер, такі конфлікти мають ознаки психологічного (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо) тиску, і є такими, що порушують психологічну недоторканість людини.
Роздруківки, надані ОСОБА_1 , містять текст повідомлень кривдника, прив`язаний до певної дати та конкретного часу доби. Вказані повідомлення надсилалися заявниці, протягом дня і, нерідко, пізно ввечері. Характер повідомлень є образливим, з нецензурною лексикою, погрозами життю та здоров`ю заявниці, які як видно із доводів заяви, реально сприймаються заявником.
Зокрема, висловлювання кривдника («я не пугаю, я говорю, плохо, когда дети родителей хоронят»; «держись, мразь»; «я тебя порву»; «я тебя и себя уничтожу, ты думаешь, что ты бессмертная») містять прямі погрози, направлені на позбавлення здоров`я та життя.
Наведені вище докази свідчать про наявність підстав для серйозного сприйняття ОСОБА_1 фактів домашнього насильства; її переживання з приводу можливості їх повторень та бажання заявниці попередити зазначені дії ОСОБА_2 й захистись від них.
При цьому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом.
Доводи скаржника в апеляційній скарзі стосовно того, що заявниця ОСОБА_1 не довела суду того, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невірного зазначення судом дати припинення шлюбних відносин між сторонами, оскільки, це не є предметом розгляду в даній справі та не має значення для її вирішення, а тому не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.
Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу як обмежувальний припис суд першої інстанції, на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, оцінив пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою останнього.
У даній справі, суд дійшов обґрунтованого висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, і такі ризики є реальними.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пістрюга Віктор Вікторович, залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді:

Повний текст постанови складено 16 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста