Номер провадження: 22-ц/813/3356/25 
Справа № 494/1207/24
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2024 року, постановленого під головуванням судді Римаря І.А., повний текст рішення складений 14 листопада 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину, -
в с т а н о в и в:
У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, довічно, починаючи з дня пред`явлення позову.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що від спільного шлюбу з відповідачем має дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Так як сімейне життя між сторонами не склалося, 15.11.2022 року шлюб між сторонами розірвано, дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю.
На даний час дочці виповнилось 18 років, вона є інвалідом другої групи з дитинства безстроково та потребує стороннього догляду, нагляду та лікування.
Відповідач у добровільному порядку участі у її утриманні не приймає, є працездатним, має достатній стабільний заробіток, однак ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину.
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2024 року позов  ОСОБА_2 задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме 25.06.2024 року на строк інвалідності.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1  звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянтзазначає, що суд першої інстанції задовольняючи повністю позов не взяв до уваги матеріальний стан  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальний стан відповідача, а також, що відповідач на підставі судового наказу сплачує аліменти на неповнолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Ковтун К.В., представник ОСОБА_2 просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, залишити рішення без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законного рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 06 листопада 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який на підставі заочного рішення Березівського районного суду Одеської області від 15 листопада 2022 року був розірваний.
Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі судового наказу, виданого Березівським районним судом Одеської області від 12 вересня 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , після чого стягнення проводити з відрахуванням частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 15.03.2024 року та від 20.07.2022 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9, 14).
З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №885357 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.03.2024 року встановлена друга група інвалідності з дитинства безстроково (а.с. 7).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визначивши розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої непрацездатної доньки в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність на строк інвалідності, суд першої інстанції виходив із загальних засад цивільного судочинства, принципів рівності прав і обов`язків батьків, розумності та справедливості.
Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись в повному обсязі не може, за наступних підстав.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 182 СК України встановлено, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Подібне визначення осіб з інвалідністю міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. У разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).
Таку можливість суд забезпечує, надавши можливість сторонам надати докази і обґрунтування.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки, суд першої інстанції не врахував, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача.
Разом з тим, задовольняючи позов, суд першої інстанції не повно з`ясував всі обставини справи, оскільки не взяв до уваги доходи ОСОБА_1 , а також матеріальну можливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти в зазначеному судом розмірі.
Також суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 54), що з ОСОБА_1 стягуються аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).
Судом першої інстанції не надана належна оцінка тому, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Березівське вище професійне училище Національного університету «Одеська політехніка» в НВГ № 220 за професією «Перукар (перукар-модельєр)» у період з 01.09.2024 року по 27.03.2026 року на денній формі навчання (а.с. 52), а також, що ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з 08.05.2024 року по довічно у розмірі 2361 грн. (а.с. 33).
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 має земельні ділянки, домашнє господарство, від якого отримує прибуток, а також отримує соціальні виплати по догляду за диною інвалідом, колегія суддів вважає необґрунтованими, з підстав того, що відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.
Колегія суддів звертає увагу, що з наданої до суду заяви ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області Березовською О.Г. від 28.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 повністю утримує та здійснює догляд за ОСОБА_3 , забезпечує її продуктами харчування, ліками, надає їй достатній рівень проживання та лікування, що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 має таку можливість (а.с. 53).
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні в частині стягнення аліментів зі зменшенням стягнутого розміру аліментів з 1/4 частини до 1/10 частини.
З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2024 року в частині стягнення аліментів – змінити.
Зменшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання дочки-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/10 частини, зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 25.06.2024 року на строк інвалідності.
В інший частині рішення залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 28 квітня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова