КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Апеляційне провадження                                                                                                                                                                  
№ 22-ц/824/4451/2025          
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
29 квітня 2025 року                                                                       місто Київ
                                                                                               справа № 939/1634/24
  
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                    суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М. 
                   
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Герасименко М.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, -  
     
                                                   В С Т А Н О В И В:
 
В червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 3% річних в розмірі 1948,46 доларів США за період з 11 травня 2019 року по 23 лютого 2022 року.
В обґрунтування вимог посилався на те, що рішенням Бородянського районного суду у справі №2-396/10 від 18 травня 2010 року стягнуто з             ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Астра Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 186309,10 грн., що за курсом НБУ станом на 25 січня 2010 року становить 23264,21 доларів США. 
Вказував, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеним 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором від ПАТ «Астра Банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». 
11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-03-26-000009-b від 17 квітня 2019 року, був укладений договір №1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11 травня 2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, шляхом відступлення банком на користь товариства прав вимоги за кредитним договором №ФЛ-150708-001А від 15 липня 2008 року. 
Зазначав, що ухвалою Бородянського районного суду Київської області у справі №2-396/10 від 04 березня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Астра Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». 
Вказував, що станом на дату подання позову рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 травня 2010 року відповідачем не виконане, заборгованість за кредитним договором у розмірі 23264,21 доларів США товариству не сплачена. 
Посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України, ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача 3% річних за невиконання рішення суду за період з 11 травня 2019 року по 23 лютого 2022 року.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» відмвовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції неправильно застосував терміни позовної давності та зробив 
неправомірні висновки стосовно трансформації зобов`язання в натуральне всупереч діючій практиці Верховного Суду.
Вказував, що задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позов про захист задавненої вимоги. В даному випадку кредитор подав позов про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах законодавчо встановленого строку позовної давності та судом було ухвалено відповідне рішення про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили та не виконано відповідачем, а отже зобов`язання не є задавненим.
Зазначав, що позивачем у позовній заяві пред`явлено до відповідача вимоги про стягнення 3% річних від суми заборгованості визначеної у валюті зобов`язання, яка підтверджена рішенням Бородянського районного суду Київської області по справі №2-396/10 від 18 травня 2010 року та яке відповідач не виконав за період з 11 травня 2019 року (дата набуття прав вимог) по 23 лютого 2022 року (введення на території України воєнного стану), а отже в рамках строку позовної давності, тому вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  зобов`язання відповідача є задавненим, а тому позов про стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги або після відкриття виконавчого провадження.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2008 року між ВАТ «Астра Банк» та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір №ФЛ-150708-001А.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18 травня 2010 року (справа №2-396) стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2  солідарно на користь ВАТ «Астра Банк» заборгованість за кредитним договором №ФЛ-150708-001А від 15 липня 2008 року в розмірі 186309,10 грн., що становить на 25 січня 2010 року за курсом НБУ 23264,21 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Астра Банк» солідарно 6609,00 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань.
Вирішено здійснити стягнення за рахунок майна, що належить         ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності, в тому числі за рахунок автомобіля марки «Skoda Octavia A5», 2008 року випуску.
Вказане рішення набрало законної сили 07 липня 2010 року та 09 липня 2010 року Бородянським районним судом Київської області видані виконавчі листи.
Таким чином, на сьогоднішній день стягнення заборгованості за кредитним договором здійснюється вже на підставі вказаного судового рішення, а не на підставі кредитного договору.
Як вбачається з роздруківки щодо виконавчих проваджень №26253140, №26254120, стягувач ВАТ «Астра Банк» 28 квітня 2011 року пред'явив вказані виконавчі листи у справі №2-396 до виконання, 04 травня 2011 року державним виконавцем Бородянського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області         Лихоступ М.А. відкрито виконавчі провадження та 21 червня 2011 року повернуто виконавчі листи стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із надходженням 10 червня 2011 року заяви стягувача про повернення виконавчих листів без виконання.
На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеним 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №ФЛ-150708-001А від ПАТ «Астра Банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». 
11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-03-26-000009-b від 17 квітня 2019 року, був укладений договір №1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11 травня 2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, шляхом відступлення банком на користь товариства прав вимоги за кредитним договором №ФЛ-150708-001А від 15 липня 2008 року. 
Отже, 11 травня 2019 року новим кредитором відносно ОСОБА_1 стало ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». 
Статтею 512 ЦК України визначений перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
31 січня 2020 року ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача з ПАТ «Астра Банк» на ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», а також просило поновити строк пред`явлення виконавчих листів, виданих на виконання вказаного вище рішення.
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 04 березня 2020 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року, замінено стягувача - ВАТ «Астра Банк» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 травня 2010 року у цивільній справі №2-396/10 за позовом ВАТ «Астра Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на його правонаступника ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». В іншій частині заяву залишено без задоволення.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» вказував на те, що рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 травня 2010 року відповідачем у добровільному порядку не виконано, а відтак посилаючись на ст.625 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_1 3% річних в розмірі 1948,46 доларів США за період з 11 травня 2019 року по 23 лютого 2022 року.
Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву вказував на те, що кредитором було отримано виконавчий лист у справі №2-396/10, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №26253140, яке завершено. Вважає, що права позивача не можуть бути порушені, оскільки кредитний договір         №ФЛ-150708-001А припинив свою дію. Зазначав, що позивач пропустив строки звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
 Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.
За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов'язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.
Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу за увесь час прострочення.
Отже, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання 3% річних та інфляційних втрат передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.
 Відповідні висновки неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема містяться і в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 204/3530/17, від 17 лютого 2021 року в справі №303/7132/18.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач станом на дату звернення ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»до суду з даним позовом, мав невиконане грошове зобов`язання перед ВАТ «Астра Банк», що встановлено рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18 травня 2010 року у справі №2-396.
Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами наявні грошові зобов`язання.
Відповідач не надав доказів на підтвердження виконання ним грошового зобов`язання встановлено рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18 травня 2010 року у справі №2-396.
З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував та не звернув уваги, що оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24квітня 2017 року у справі №3-1522гс1.
А відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову. 
Колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.
З розрахунків наданих позивачем вбачається, що ним здійснені нарахування 3% річних за період з 11 травня 2019 року по 23 лютого 2022 року, враховуючи п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з суми заборгованості 23264,21 доларів США.
В Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У такому випадку стягнення з відповідачів трьох процентів річних має відбуватися саме в іноземній валюті.
Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.
А відтак, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з розрахунком 3% річних за період з 11 травня 2019 року по 23 лютого 2022 року, наданих позивачем, оскільки він відповідає вимогам Закону.
Отже стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підялгають 3% річних у розмірі 1948,46 доларів США.
Доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, колегія суддів відхиляє, оскільки запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених  статтями 257, 258 ЦК України на строк дії такого карантину.
Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і  за її межами.
Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду.
В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачасудовий збір за розгляд справи в суді та апеляційної інстанції у розмірі 7570 грн.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» - задовольнити.
 
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних - задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», місцезнаходження: місто місто Київ, вул. Глибочицька, 40х, код ЄДРПОУ 34615314 суму 3% річних у розмірі 1948 доларів США 46 центів та судовий збір у розмірі 7570 грн. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
                        
Головуючий:
 
Судді: