Справа № 127/1760/25 
Провадження № 33/801/443/2025
Категорія: 289 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста запобігання та виявлення корупції Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації, будучи згідно з пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 та п. 2-7 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень ЗУ «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення доведена належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що у протоколі зазначена недостовірна інформація щодо займаної ОСОБА_1 посади. Так, скаржник працював на посаді головного спеціаліста запобігання корупції Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації, натомість у протоколі зазначена посада головного спеціаліста запобігання та виявлення корупції.
У протоколі датою виявлення адміністративного правопорушення зазначена дата його складення – 13 січня 2025 року. Проте у листі Управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 24 липня 2025 року, адресованого начальнику Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації, зазначено, що у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції». За вказаним фактом 02 серпня 2024 року було відкрито кримінальне провадження № 12024020010001365 за ст. 366-3 КК України, яке постановою слідчого від 19 грудня 2024 року було закрито у зв`язку із тим, що діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП. Натомість протокол складено 13 січня 2025 року зі значним пропущенням 24-годинного строку, передбаченого с. 254 КУпАП.
На переконання скаржника, строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 3 ст. 38 КУпАП, минув 24 січня 2025 року.
Окрім того місцевий суд дійшов неправильного висновку, що ОСОБА_1 несвоєчасно без поважних причин лише 30 липня 2024 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2023 рік. Так, маючи обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування при звільнені за період з 01січня 2023 року по 01 травня 2023 року не пізніше 31 січня 2024 року, ОСОБА_1 на виконання свого обов`язку 31 січня 2024 року о 18:15 подав декларацію за весь 2023 рік (Декларацію кандидата на посаду за 2023 рік, посилання на сайт: https://public.nazk.gov.ua/documents/blca8300-c845-49ab-bff9-8ff8d76f93d2), відомості в декларації зазначені повні та достовірні що виключає його вину за несвоєчасну подачу декларації за 2023 рік, в розумінні ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції». Отже, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Також суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на захист, адже розглянув справу за його відсутності.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та надав відповідні пояснення. 
Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.
Заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Наказом начальника Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації № 19 від 30 січня 2024 року ОСОБА_1 було призначено на посаду головного спеціаліста з питань запобігання корупції, яка відноситься до державної служби категорії «В» з 01 лютого 2024 року (а. с. 55).
01 лютого 2024 року ОСОБА_1 під підпис був попереджений про обмеження, встановлені ЗУ «Про державну службу» та «Про запобігання корупції», щодо прийняття на державну службу та її проходження (а. с. 53).
Як видно із пояснень  ОСОБА_1 , наданих 30 липня 2024 року працівникам поліції, він призначений на посаду з 01 лютого 2024 року, йому відомі вимоги ЗУ «Про запобігання корупції». На стаціонарному лікуванні у період з 12 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року ОСОБА_1 не перебував. ОСОБА_1 вважав, що подання декларації кандидата на посаду за 2023 рік достатньо для виконання обов`язку з подачі декларації за той самий період, оскільки у декларації кандидата на посаду вказані ті самі відомості, що мали бути відображені і у щорічній декларації (а. с. 28-29).
Згідно із витягом з офіційного веб-сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав щорічну декларацію за 2023 рік, 30 липня 2024 року о 18 год 58 хв.
Відповідно до витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 серпня 2024 року на підставі заяви від 01 серпня 2024 року було зареєстровано кримінальне провадження № 12024020010001365, відповідно до обставин якого до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій обл. надійшли матеріали про те, що головний спеціаліст з питань запобігання корупції Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації – ОСОБА_1 – не подав щорічну декларацію про доходи за 2023 рік. Кваліфікація кримінального правопорушення – ст. 366-3 КК України (а. с. 21).
Листом від 09 серпня 2024 року Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції про факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2023 рік (а. с. 31).
19 грудня 2024 року вказане кримінальне провадження було закрите постановою слідчого у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України. Копії матеріалів кримінального провадження надіслано начальнику УСР у Вінницькій області НПУ для організації складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стосовно ОСОБА_1 (а. с. 17-20).
Відповідно до протоколу № 82 від 13 січня 2025 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста запобігання та виявлення корупції Управління праці соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації, будучи згідно пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин лише 30 липня 2024 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 1-8).
У примітці до ст. 172-6 КУпАП зазначено що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 
Відповідно до положень статті 1 Закону № 1700-VII правопорушення, пов`язане з корупцією – це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єкти декларування – особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2, пункті 4 частини 1 статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону. 
До таких осіб, зокрема, належать державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування (пп. в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).
Отже, ОСОБА_1 як державний службовець категорії «В» є суб`єктом, на якого поширюється дія закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією та суб`єктом декларування. 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п. 1, п.п. «а», «в-г» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі – декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Підпунктом 1 пункту 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції № 449/21 від 23 липня 2021 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 2021 року за № 987/36609 (далі - Порядок), щорічна декларація – декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня, та охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції надає рекомендаційні роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу, зокрема щодо застосування положень Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів.
З метою реалізації цього повноваження та на виконання п. 3 розділу ІІ Закону України від 20 вересня 2023 року № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в умовах воєнного стану» Національне агентство підготувало Роз`яснення від 13 листопада 2023 року № 4 щодо типів існування декларацій, коли їх слід подавати та який звітний період вони охоплюють.
Згідно Роз`яснення щорічна декларація подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону, абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону в період з 00 год. 00 хв. 01 січня до 00 год. 00 хв. 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та за загальним правилом містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Отже, з урахуванням того, що щорічна декларація за 2023 рік була подана ОСОБА_1 30 липня 2024 року о 18 год 58 хв висновок суду першої інстанції про доведеність його вини, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги щодо поважності причин несвоєчасного подання декларації є невмотивованими. 
Так, конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. 
Тобто за наявності останніх відповідальність за даною статтею виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що маючи обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування при звільнені за період з 01 січня 2023 року по 01 травня 2023 року не пізніше 31 січня 2024 року, ОСОБА_1 на виконання свого обов`язку 31 січня 2024 року о 18:15 подав декларацію за весь 2023 рік (Декларацію кандидата на посаду за 2023 рік), відомості в декларації зазначені повні та достовірні, що виключає його вину за несвоєчасну подачу декларації за 2023 рік, в розумінні ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції».
Проте такі доводи скаржника зводяться до хибного тлумачення норм закону, оскільки обов`язок подання щорічної декларації передбачено ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» без застережень щодо можливості її неподання у будь-яких випадках.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про пропущення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
Так, положеннями ст. 38 КУпАП регламентовано строки накладення адміністративного стягнення. 
Згідно із ч. 8 ст. 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Втім з огляду на зміст вказаної статті, можна виснувати, що зазначений тримісячний строк є загальним.
Водночас ч. 4 ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Отже, для пов`язаних з корупцією правопорушень законодавець передбачив спеціальний строк накладення адміністративного стягнення, а тому враховуючи закриття кримінального провадження 19 грудня 2024 року, прийняття постанови судом першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, та накладення відповідно стягнення 02 квітня 2025 року здійснено у межах строків, передбачених ч. 4 ст. 38 КУпАП.
Апеляційний суд відхиляє доводи про порушення працівниками поліції строків складення протоколу, враховуючи факт, того що закриття кримінального провадження у справі та складення протоколу про адміністративне правопорушення здійснювалося різними державними органами.
Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про розгляд справи судом першої інстанції із порушенням прав ОСОБА_1 .
Із матеріалів справи встановлено, що судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями ОСОБА_1 у зв`язку із перебуванням його на лікарняному. Втім будучи належним чином повідомленим про судове засідання 02 квітня 2025 року, жодних заяв про неможливість взяти участь у ньому ОСОБА_1 до місцевого суду не подав, а тому суд правомірно розглянув справу за його відсутності.
Водночас суд наголошує, що право на захист та висловлення власної позиції було надано ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції.
Решта доводів апеляційної скарги є несуттєвими та не беруться судом до уваги.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, та факту своєчасного без поважних причин неподання щорічної декларації за 2023 рік ОСОБА_1 не спростовують.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, ЗУ «Про запобігання корупції», суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                                 В. В. Оніщук