УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/2217/24 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О. 
Номер провадження №33/4805/575/25
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Прокопенка М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Прокопенка Максима Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 на постанову Малинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Малинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладено на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір, що становить 605,60 грн на користь держави.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 18 вересня 2024 року о 01 годині 28 хвилин ОСОБА_1  по вулиці Захарченка, 14, м. Малин Коростенського району Житомирської області, керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з.  НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Прокопенко М.С. подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга, обґрунтована, зокрема, тим, що фабула адміністративного правопорушення вказана у протоколі ДПР18 №197327, яке нібито вчинив ОСОБА_1 не відповідає змісту диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_1 невідомо, коли та як вказані документи, заповнені на його ім`я з`явилися в матеріалах справи, оскільки з переглянутих відеозаписів, всі матеріали складені на особу ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , саме тому він відмовився підписувати вказані документи, так як вони його не стосувалися. Вказані матеріали складалися без участі ОСОБА_1 , що позбавило останнього можливості викласти свої зауваження та є беззаперечним порушенням прав на захист особи. Таким чином, вказаний протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис не є допустимими доказами у справі за ст. 251 КУпАП. Вважає, що розгляд справи проведено без участі ОСОБА_1 та його захисника.
Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , останній постанову суду отримав особисто в канцелярії суду 25.03.2025, що підтверджується заявою (а.с. 34). 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу по адміністративне правопорушення від 18.09.2024 вбачається, що 18 вересня 2024 року о 01-28 год. ОСОБА_1 по вул. Захарченка, 14, м. Малин Коростенського району Житомирської області, керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився (а.с. 2); постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №324919 від 18.09.2024 про накладення на  ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 КУпАП (а.с. 8); розписці про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (а.с. 5, 3) ; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 6); наявним в матеріалах справи відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери поліцейського (а.с. 9). 
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що фабула адміністративного правопорушення вказана у протоколі ДПР18 №197327, яке нібито вчинив ОСОБА_1 не відповідає змісту диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відсутність у останній такого складу адміністративного правопорушення – керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
Так, ч. 1 ст. 130 встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Відповідно до п. 2, 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Таким чином, тільки наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння надає право працівнику поліції запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння, про що і вноситься запис у протокол про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому, кваліфікуючою ознакою є саме факт відмови від проходження огляду, про що зазначено у протоколі від 18.09.2024, тому його фабула повністю відповідає змісту ч.1 ст.130 КУпАП.
Захисник вказує на те, що ОСОБА_1 невідомо, коли та як вказані документи, заповнені на його ім`я з`явилися в матеріалах справи, оскільки з переглянутих відеозаписів, всі матеріали складені на особу ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , саме тому він відмовився підписувати вказані документи, так як вони його не стосувалися.
Так, з переглянутого відеозапису апеляційним судом встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинено за порушення Правил дорожнього руху відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». В ході спілкування ОСОБА_1 з поліціянтами, останні просять пред`явити посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, на що ОСОБА_1 відповів: «я буду дзвонити адвокату». Поліціянт знову просить «пред`явіть, будь ласка, документи, у Вас є посвідчення водія?» на що ОСОБА_1 зазначив: «не знаю». Пізніше поліціянт знову просить ОСОБА_3 надайте документи, ОСОБА_1 повідомляє: «то що машина не моя». Поліцянт просить у керманича надати будь-які документи, які посвідчують його особу, але керманич відповідає: «ст. 63 я не дам, у мене є адвокат», починає комусь дзвонити пізніше каже «без адвоката нічого робити не буду, у мене все рішає адвокат». Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 повідомив поліціянтів, що бажає зателефонувати своєму адвокатові, на що жодних заперечень чи перешкоджань з боку працівників поліції не було. Після чого доставляють керманича до відділення поліції для встановлення особи. Вважали, що керманичем є власник транспортного засобу ОСОБА_2 . Такі дії ОСОБА_1 свідчать про те, що останній самоусунувся від надання будь-яких документів, які посвідчують його особу, а тому поліціянти зверталися до ОСОБА_1 як до ОСОБА_2 , оскільки вказане авто належить останньому.
Окрім того, з відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 , як водію зупиненого траснпорного засобу «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , запропоновано працівником поліції пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічних засобів на місці зупинки та в медичному закладі, на що останній відмовився. Також, працівником поліції було доступно роз`яснено наслідки такої відмови, права та обов`язки. Також, ОСОБА_1 ознайомлено з матеріалами справи, але останній відмовився від підписання будь-яких документів, про що свідчать відповідні відмітки в протоколі та відеозапис, зафіксований на нагрудну камеру поліцейського. З вказаного відеозапису вбачається, що на запитання працівника поліції «чи буде він отримувати копії протоколу, постанови, ознайомлюватися з матеріалами та ставити підписи», ОСОБА_1 відмовився.
Також, згідно з статті 256 КУпАП, якщо протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, то особа має право ознайомитися зі змістом протоколу, а також зі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП. 
Відповідно до змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, він був складений у присутності останнього. Як вбачається із відеозаписів обставин події, працівники поліції складали протоколи з дотримання вимог глави 19 КУпАП та у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснили йому права, але останній відмовився від ознайомлення із його змістом, тому не скористався наданим йому правом з власної ініціативи.
ОСОБА_1 повідомлено, що відносно нього складенні адміністративні матеріали за ст. 130 ч. 1 КУпАП та чи має останній претензії до працівників поліції, на що ОСОБА_1 відповів: «немає». Відсторонено від керування транспортним засобом.
Звернення працівників поліції до ОСОБА_1 , який не надав будь-яких документів на підтвердження своєї особистості, як до власника транспортного засобу ОСОБА_2 , не спростовує факту вчинення правопорушення першим, не свідчить про протиправність дій поліціянтів при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення, оскільки за кермом «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , перебував саме ОСОБА_1 , що їм не спростовується в доводах апеляційної скарги. 
Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №197327 від 18.09.2024 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП  відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та п. 7 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, наказ МВС України 06.11.2015 №1376, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 01.12.2015 №1496/27941, оскільки вказаний протокол не містить будь-яких виправлень чи закреслень, та є належним і допустимим доказом у справі, а тому доводи в цій частині є безпідставними.
Покликання апелянта на те, що розгляд справи проведено без участі ОСОБА_1 та його захисника не є слушними, оскільки стаття 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У частині 1 вказаної статті встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
На виконання вимог ст. 278 КУпАП, при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду орган (посадова особа) вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.
Як регламентують положення ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.
У матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 про виклик до суду на 05.02.2025 об 11:30, остання отримана ним 14 січня 2025 (а.с. 22).
Також під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення йому адвоката (а.с. 20), вказана заява була задоволена постановою суду від 14.01.2025 (а.с. 21).
Отже, наведене свідчить про те, що про судові засідання ОСОБА_1 повідомлявся судом неодноразово та належним чином. Факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність адміністративного провадження, що буде розглядатись Малинським районним судом Житомирської області, є беззаперечним. Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення, передбаченої ст. 130 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дотримуючись вимоги ст. 268 КУпАП, обґрунтовано розглянув матеріали вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП у відсутність ОСОБА_1 . Разом з цим, апеляційним судом було у повній мірі забезпечено право останнього на доступ до правосуддя та право на захист шляхом надання можливості взяти участь у судовому засіданні і надати пояснення, а також подати докази.
Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозаписам, як належним та допустимим доказам та які не мають ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи і який відповідає вимогам ст. 251 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Малинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Прокопенка Максима Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Малинського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь