ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/850/25 Справа № 215/4571/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 березня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання                                        Примак Н.М.,
за участю захисника адвоката                                        Новака А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Новака А.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює в ПрАТ «ПівнГЗК», мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто судовий збір у сумі 605.60 грн, -
в с т а н о в и л а:
постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 27.06.2024 о 21.19 год. керував автомобілем Mercedes-Benz 108CDI, н/з НОМЕР_1 біля будинку №19в по вул. Героїв Маріуполя в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується тестом зробленим на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 7510, результат 2,11‰ та висновком медичного закладу КП «Дніпропетровської багатопрофільної клінічної лікарні з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» від 27.06.2024, чим своїми діями порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Новак А.М., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності не викликали сумніви у суду. Вказує, що підстави для складання протоколу виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявних даних, які вказують про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема. 
Звертає увагу, що направлення на медичний огляд для визначення стану сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки не вручалось, що суперечить відповідній Інструкції. Стверджує, що лише наявність даних про вручення вказаного направлення в матеріалах справи є відповідним доказом дотримання встановленої процедури огляду водія на стан сп`яніння. У зв`язку із тим, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я, тому водій був позбавлений можливості пройти відповідний огляд. 
Зазначає, що відсутність даних про вручення водію копії протоколу про адміністративне правопорушення, унеможливлює притягнення водія до відповідальності, оскільки у суду не має процесуально-правових підстав для відхилення доводів про недоведеність вини. За цих же підстав, суд не має права проводити судовий процес. 
Наголошує, що у працівників поліції не було законних підстав для висунення пропозиції/вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки тільки за наявності ознак сп`яніння, поліцейський висуває відповідну вимогу. Стверджує, що на момент зупинки транспортного засобу у водія ОСОБА_1 не було виявлено ознак алкогольного сп`яніння. Ознаки, які зазначені в протоколі, є видуманими, що свідчить про упередженість працівників поліції. 
ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи, проте не повідомили причин своєї неявки, клопотань про відкладення апеляційного розгляду - не заявляв.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисника, адвоката Новака А.М., який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як вбачається з матеріалів  справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП  за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_1 послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №638773 від 27.06.2024 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результат алкотесту, медичний висновок, рапорт працівника поліції та відеозапис.
Досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом, що не заперечується стороною захисту та факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, тобто керування транспортними засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не заперечується ним самим під час проходження огляду, спілкування із поліцейськими та захисником в апеляційній скарзі, останнім зазначається на порушення процедури проведення огляду. 
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 р.
за № 1413/27858 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Норми діючого КУпАП та Інструкції не передбачають проведення окремого огляду на встановлення саме ознак сп`яніння водія, встановлення таких ознак є суб`єктивною думкою поліцейського, під час спілкування із водієм. Водночас, підтвердження або спростування стану сп`яніння, за виявленими поліцейським ознаками, передбачено проходженням відповідного огляду на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я. 
В даному випадку, водій ОСОБА_1 пройшов два види огляду, за результатами яких підтверджено перебування його у стані алкогольного сп`яніння. Так, як вбачається з відеозапису поліцейських, який є додатком до протоколу, належним та допустимим доказом, після зупинки транспортного засобу, поліцейський підійшов до автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , зазначив підстави запинки та під час спілкування та перевірки документів, виявив, що у водія наявний запах алкоголю з порожнини рота, що слугувало підставою для вимоги проходження огляду на стан сп`яніння. 
Твердження захисника про ненадання ОСОБА_1 направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, не ґрунтується на нормах Закону. 
Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 р.
за № 1413/27858 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Пунктом 9 вказаної норми передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Враховуючи наведені норми закону, поліцейський не зобов`язаний надавати особисто в руки водієві направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки дійсність медичного огляду настає у випадку присутності поліцейського. В свою чергу, лікар проводить огляд на підставі відповідного направлення складеного поліцейським та надати таке направлення лікарю, може також поліцейський, отже надання направлення особисто ОСОБА_1 , який прямував до медичного закладу не є доцільним.
В даному випадку, ОСОБА_1 пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу із встановленням результату, який значно перевищує дозволений, в подальшому, у зв`язку з незгодою встановленого показника газоаналізатору, погодився проїхати до медичного закладу, а тому відповідно до Інструкції, ОСОБА_1 доставлений до закладу охорони здоров`я поліцейськими, які і надали направлення лікарю, оскільки лише на підставі направлення, лікар мав можливість провести огляд. 
Не надання направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я особисто ОСОБА_1 , не є порушенням вимог Інструкції, в даному випадку, оскільки водій проходив огляд саме у медичному закладі на підставі направлення поліцейських, отже його права цілком реалізовані. 
Відповідно до відеозапису поліцейських, після складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 оголошено його зміст та запропоновано проставити підписи, надати письмові пояснення та отримати копію протоколу, від чого водій відмовився. Отже, ОСОБА_1 надано передбачене законом право, яким він не скористався, а тому твердження захисника, щодо неможливості слухання справи та неможливості притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за цих підстав, є надуманими та такими, що направлені на ухилення останнього від адміністративної відповідальності, та як наслідок від адміністративного стягнення. 
На підставі викладеного, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень частини 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, будь яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанови винесена з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись статтями 293, 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и л а : 
апеляційну скаргу захисника адвоката Новака А.М., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2025 року, щодо  ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського Апеляційного суду                         Ірина СВІЯГІНА