ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 р.	Справа № 527/3669/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 17.02.2025  р. (ухвалене  суддею  Фіцай О.Л.)  по справі № 527/3669/24
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Головного управління ДПС у Полтавській області                    
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до  Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив скасувати постанову № 11415   від 12.12.2024  р. про накладення адміністративного стягнення.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області  від 17.02.2025 р.  позов  задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 17.02.2025 р.  та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не  підлягають   задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що фахівцями Головного управління ДПС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку Філії «Глобинський райавтодор» Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України»,  за результатами якої складений акт від 20.11.2024 р.  № 16344/16-31-07-01-02/03446481, яким якого встановлені порушення абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого:  станом на 30.06.2024 р.  не сплачено єдиний внесок нарахований на суму доходу у вигляді заробітної плати в загальній сумі 552744,06 грн. в т.ч. за травень 2023 року – 10775 грн., червень 2023 року – 62098,88 грн., липень 2023 року  – 61450,52 грн., серпень 2023 року – 54671,17 грн., вересень 2023 року  – 34756,50 грн., жовтень 2023 року – 47616,85 грн., листопад 2023 року – 49551,64 грн., грудень 2023 року – 60963,58 грн., січень 2024  року – 64752,58 грн., лютий 2024 року  – 53649,82 грн., березень 52457,52 грн.; – несвоєчасно перераховано єдиний внесок нарахований на суму доходу у вигляді заробітної плати в загальній сумі 104736,34 грн. в т.ч. за квітень 2023 року – 57152,29 грн., травень 2023 року – 47 584,05 грн. 
На підставі  висновків вищевказаного акту перевірки контролюючим органом складено  протокол № 11124 від 03.12.2024 р. про адміністративне правопорушення відносно директора філії  «Глобинський райавтодор» Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» ОСОБА_1 . 
На підставі вказаного протоколу постановою в.о. начальника Головного управління ДПС у Полтавській області № 11415 віл 12.12.2024 р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 2040 грн. за порушення абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір так облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,   у зв`язку з несплатою до бюджету єдиного внеску, нарахований на суму доходу у вигляді заробітної плати за травень-грудень 2023 року, січень-березень 2024 року; несвоєчасним перерахуванням до бюджету єдиного внеску, нарахований на суму доходу у вигляді заробітної плати за квітень 2023 року, травень 2023 року.
Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  оскаржувана  постанова необґрунтована, у зв`язку з  чим підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 4 статті 165-1 КУпАП встановлено, що несплата або несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі більше трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від вісімдесяти до ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.  7  ст. 247 КУпАП,  провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Згідно із ч. 1 ст. 38 КУпАП,  адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення пов`язується з днем його виявлення лише у випадку вчинення триваючого правопорушення.
Триваючим правопорушенням є проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. На противагу триваючому, разовим є порушення, яке виразилось в однократному порушенні вимог Закону, яке не має під собою неперервного невиконання обов`язків визначених правовою нормою.
Триваюче правопорушення- це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір так облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Тобто, позивач зобов`язаний сплачувати єдиний внесок щомісячно, не пізніше 20 числа наступного місяця, а тому передбачений двомісячний строк має обчислюватися з дати вчинення самих правопорушень щомісячно.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду  першої інстанції, що оскаржувана  постанова відповідача  необґрунтована, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки правопорушення, вчинене платником податків, не носить характер триваючого та на час винесення оскаржуваної постанови  закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені в ч. 1 ст. 38 КУпАП.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апелянта про необхідність застосування  до спірних правовідносин висновків, викладених в постанові Верховного Суду  від 28.11.2024  р. у справі 580/6572/22, суд апеляційної інстанції вважає  помилковими, оскільки зазначена постанова прийнята Верховним Судом щодо інших правовідносин, які не є релевантними до обставин  цієї справи. 
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Глобинського районного суду Полтавської області  від 17.02.2025 р.   – без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,    

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 17.02.2025 р. по справі № 527/3669/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.  

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін