ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 р. 	Справа № 480/6494/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2024, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 04.11.24  у справі № 480/6494/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління ДПС у Сумській області                       
про визнання протиправним та часткове скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі також – відповідач), в якому просив:   
- визнати протиправними та скасувати частину 1 та 2 наказової частини Наказу ГУ ДПС у Сумській області від 18.07.2024 за №113-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », в іншій частині залишити наказ без змін;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління інформаційних технологій ГУ ДПС у Сумській області;
- допустити негайне виконання рішення суду щодо поновлення на роботі незаконно звільненого ОСОБА_1 ;
- стягнути з ГУ ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судового рішення;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 в межах платежу за один місяць.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, є необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції не було досліджено в повному обсязі всі обставини справи, зокрема те, що оскарження позивачем Наказу ГУ ДПС у Сумській області від 18.07.2024 за № 113-о «Про звільнення ОСОБА_1 » до суду не спростовує факт вичерпання дії наказу № 6-дс його виконанням як індивідуальним актом 18.03.2024. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що станом на дату видання Наказу № 113-о, тобто на 18.07.2024, позивач працював у ГУ ДПС у Сумській області на посаді начальника управління інформаційних технологій, та що відповідно до довідки про середньоденний заробіток позивачу виплачувалась надбавка за ранг та вислугу державного службовця, тобто що позивач перебував на державній службі; до того ж довідка про середньоденний заробіток датована 25.01.2024, тобто за півроку до видання Наказу № 113-о від 18.07.2024. Звертає увагу на неврахування судом першої інстанції того, що протягом року, з 12.01.2023 по 11.01.2024 позивач був тимчасово непрацездатним 49 календарних днів, протягом неповного року станом на дату Наказу № 113-о 18.07.2024 з 12.01.2024 по 11.01.2025 позивач був тимчасово непрацездатним 116 календарних днів, тобто в обох випадках менше, ніж встановлено частиною другою статті 87 Закону № 889, а саме менше 151 календарного дня протягом року.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1 працював у ГУ ДПС у Сумській області на посаді начальника управління інформаційних технологій. Відповідно до довідки про середньоденний заробіток йому виплачувалась надбавка за ранг та вислугу державного службовця, тобто ОСОБА_1 перебував на державній службі (а.с. 5).
Згідно з Наказом ГУ ДПС у Сумській області № 6-дс від 18.03.2024 відповідачем прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади, припинення у зв`язку з цим його державної служби та звільнення з 18.03.2024. Наказом № 7-дс від 19.03.2024 до Наказу № 6-дс внесені зміни. Скасовано пункти 2 та 3 наказу про припинення державної служби та звільнення позивача з 18.03.2024, відрахування коштів за два дні відпустки використані наперед. Пункт перший наказу викладено у новій редакції: дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосувати у перший день після виходу ОСОБА_1 на роботу (а.с. 14, 29-31). 
Відповідно до п. 1 наказової частини Наказу ГУ ДПС у Сумській області № 113-О від 18.07.2024 припинено державну службу позивача та звільнено його з посади у зв`язку з нез`явленням на службу протягом більш як 150 днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності. Пунктом 2 наказової частини зобов`язано управління персоналу, управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку наказано забезпечити проведення розрахунку з ОСОБА_1 , відрахувати кошти за використані наперед два дні щорічної основної відпустки за робочий період з 12.01.2023 по 11.01.2024 (а.с. 18-20).
З копій листків непрацездатності ОСОБА_1 вбачається, що у період з 24.10.2023 до 18.07.2024 він був тимчасово непрацездатним 165 днів. Більшість листків непрацездатності надавалась на робочі дні тижня з перервою у вихідні (а.с. 58-66).
Не погодившись із Наказом № 113-О від 18.07.2024, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті Наказу № 113-О від 18.07.2024, в оскаржуваній частині, відповідач діяв законно, з дотриманням приписів чинного законодавства, інші позовні вимоги не підлягають задоволенню як похідні.
Надаючи правову оцінку зазначеним висновкам суду першої інстанції та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. 
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889-VIII.
Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Дійсно, у положеннях Кодексу законів про працю України (далі також – КЗпП України) згадується поняття «робочий рік». Так, частиною першої статті 75 КЗпП України визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Водночас, згідно з частиною другою статті 87 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання. За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що робочий рік - це період часу, який за тривалістю рівний календарному року (12 місяців), але на відміну від календарного року обчислюється для кожного державного службовця не з 1 січня, а з дати призначення державного службовця на посаду в державному органі.
Дні тимчасової непрацездатності у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службі протягом більш як 150 календарних днів протягом року (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади), слід розраховувати протягом робочого року державного службовця, тобто саме з дати призначення державного службовця на посаду в державному органі.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.01.2021 у справі №420/6311/18, від 17.02.2021 у справі №826/6746/17.
За матеріалами справи підставою для винесення Наказу № 113-О від 18.07.2024 стали листки непрацездатності позивача: від 24.10.2023 за № 9421482-2017720957-1 за період з 24.10.2023 по 27.10.2023 включно тривалістю 04 календарні дні; від 28.10.2023 за № 9421482-2017826383-1 за період з 28.10.2023 по 31.10.2023 включно тривалістю 04 календарні дні; від 01.11.2023 за № 9421482-2017880202-1 за період з 01.11.2023 по 03.11.2023 включно тривалістю 03 календарних дні; від 08.11.2023 за № 9604352-2018053961-1 за період з 08.11.2023 по 10.11.2023 включно тривалістю 03 календарних днів; від 13.11.2023 за № 9675749-2018187254-1 за період з 13.11.2023 по 17.11.2023 включно тривалістю 05 календарних днів; від 20.11.2023 за № 9764621-2018349455-1 за період з 20.11.2023 по 22.11.2023 включно тривалістю 03 календарних дні; від 23.11.2023 за № 9764621-2018426958-1 за період з 23.11.2023 по 01.12.2023 включно тривалістю 09 календарних днів; від 02.12.2023 за № 9764621-2018679414-1 за період з 02.12.2023 по 08.12.2023 включно тривалістю 07 календарних днів; від 09.12.2023 за № 9764621-2018853512-1 за період з 09.12.2023 по 15.12.2023 включно тривалістю 07 календарних днів; від 16.12.2023 за № 9764621-2019007535-1 за період з 16.12.2023 по 18.12.2023 включно тривалістю 03 календарних дні; від 19.12.2023 за № 9764621-2019066585-1 за 19.12.2023 тривалістю 01 календарний день; від 18.03.2024 № 11552593-2021628534-1 за період з 18.03.2024 по 20.03.2024 включно тривалістю 03 календарних дні; від 21.03.2024 за № 11552593-2021695321-1 за період з 21.03.2024 по 22.03.2024 включно тривалістю 02 календарних дні; від 25.03.2024 за № 11635067-2021785813-1 за період з 25.03.2024 по 26.03.2024 включно тривалістю 02 календарних дні; від 27.03.2024 № 11635067-2021825096-1 за період з 27.03.2024 по 05.04.2024 включно тривалістю 10 календарних днів; від 06.04.2024 за № 11635067-2022065439-1 за період з 06.04.2024 по 10.04.2024 включно тривалістю 05 календарних днів; від 11.04.2024 за № 11874427-2022214530-1 за період з 11.04.2024 по 15.04.2024 включно тривалістю 05 календарних днів; від 16.04.2024 за № 11935735-2022332768-1 за період з 16.04.2024 по 29.04.2024 включно тривалістю 14 календарних днів; від 30.04.2024 за № 11935735-2022649428-1 за 30.04.2024 тривалістю 01 календарний день; від 01.05.2024 за № 12114338-2022664974-2 за період з 01.05.2024 по 07.05.2024 включно тривалістю 07 календарних днів; від 08.05.2024 за № 12218493-2022849541-1 за період з 08.05.2024 по 15.05.2024 включно тривалістю 08 календарних днів; від 16.05.2024 за № 12218493-2023050391-1 за період з 16.05.2024 по 17.05.2024 включно тривалістю 02 календарних дні; від 20.05.2024 за № 12356378-2023107784-1 за період з 20.05.2024 по 27.05.2024 включно тривалістю 08 календарних днів; від 28.05.2024 за № 12356378-2023297011-1 за 28.05.2024 тривалістю 01 календарний день; від 29.05.2024 за № 12479550-2023331256-1 за період з 29.05.2024 по 03.06.2024 включно тривалістю 06 календарних днів; від 04.06.2024 за № 12479550-2023443462-1 за період з 04.06.2024 по 12.06.2024 включно тривалістю 09 календарних днів; від 13.06.2024 за № 12479550-2023613084-1 за період з 13.06.2024 по 14.06.2024 включно тривалістю 02 календарних дні; від 17.06.2024 за № 12674520-2023699831-1 за період з 17.06.2024 по 25.06.2024 включно тривалістю 09 календарних дні; від 26.06.2024 за № 12774613-2023885323-1 за період з 26.06.2024 по 03.07.2024 включно – тривалістю 08 календарних днів; від 04.07.2024 за № 12774613-2024082201-1 за період з 04.07.2024 по 08.07.2024 включно – тривалістю 05 календарних днів; від 09.07.2024 за № 12907981-2024136003-2 за період з 09.07.2024 по 17.07.2024 включно – тривалістю 09 календарних днів, що не заперечується сторонами.
Відповідно до п. 1 наказової частини Наказу ГУ ДПС у Сумській області № 113-О від 18.07.2024 припинено державну службу позивача та звільнено його з посади у зв`язку з нез`явленням на службу протягом більш як 150 днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності з посиланням на частину другу ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Підстава видачі наказу – доповідна записка В.о. начальника Управління персоналу ГУ ДПС у Сумській області від 18.07.2024 (а.с. 17-18).
У вказаній доповідній записці зазначено, що станом на 18.07.2024 ОСОБА_1 відсутній на робочому місці, внаслідок тимчасової непрацездатності перебував на лікарняному 165 днів протягом року.
Водночас, як зазначає позивач, Наказом ГУ ДПС у Сумській області від 11.01.2021 за № 6-о «Про призначення» позивача призначено 12.01.2021 на посаду начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Сумській області.
Факт призначення позивача 12.01.2021 на посаду начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Сумській області та робочого періоду (робочого року) саме з 12.01.2023 по 11.01.2024 ГУ ДПС у Сумській області не заперечується, зокрема за пунктом 2 Наказу № 113-о відраховано з позивача за використані наперед два дні щорічної основної відпустки за робочий період саме з 12.01.2023 по 11.01.2024.
Отже, протягом року з 12.01.2023 по 11.01.2024 позивач був тимчасово непрацездатним 49 календарних днів, протягом неповного року станом на дату Наказу № 113-о 18.07.2024 – з 12.01.2024 по 11.01.2025, позивач був тимчасово непрацездатним 116 календарних днів, тобто в обох випадках менше, ніж установлено частиною другою статті 87 Закону № 889-VIII, а саме: менше 151 календарного дня протягом року.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції, зокрема, у додаткових поясненнях у справі, поданих до суду першої інстанції, позивач звертав увагу на той факт, що Наказ Головного управління ДПС у Сумській області від 18.07.2024 за № 113-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » не містить інформації, протягом якого саме року станом на 18.07.2024 позивач перебував на лікарняному 165 календарних днів внаслідок тимчасової непрацездатності, та інформації про дату, з якої в.о. начальника ГУ ДПС у Сумській області Снєжко Артем почав відлічувати зазначені 165 днів (а.с. 73-74).
Зазначене спростовує доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу щодо того, що вказані позивачем обставини не були підставою позову.
Разом з цим колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що його було звільнено у день перебування в стані тимчасової непрацездатності, як на підставу протиправності оскаржуваного наказу, оскільки це не впливає на зміст обставин щодо підстав звільнення.
Так, Наказ № 6-дс від 18.03.2024, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади державної служби за вчинення дисциплінарного проступку, зі змінами, внесеними Наказом № 7-дс від 19.03.2024, відповідно до яких пункт 1 викладено у такій редакції: «1. Застосувати до начальника управління інформаційних технологій Головного управління ДПС у Сумській області ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади державної служби за вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону № 889, в перший робочий день після виходу на роботу», згідно з п.3 Наказом від 18.07.2024 за № 113-о Наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 18.03.2024 за № 6-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення зі змінами» вважається нереалізованим.
Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пунктів першого та другого Наказу ГУ ДПС у Сумській області від 18.07.2024 за №113-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » є правомірними та підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, днем звільнення вважається останній день роботи.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 28.02.2019 у справі №817/860/16, від 03.10.2019 у справі №826/10460/16 та від 29.01.2020 у справі №825/1017/17 у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
З огляду на те, що задоволено позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пунктів першого та другого Наказу ГУ ДПС у Сумській області від 18.07.2024 за №113-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », колегія суддів дійшла висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління інформаційних технологій ГУ ДПС у Сумській області з 19 липня 2024 року, оскільки Наказом ГУ ДПС у Сумській області від 18.07.2024 за №113-0 позивача звільнено із займаної посади 18.07.2024, що було останнім робочим днем перед звільненням.
Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 08.02.1995 за №100 затверджений Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується також у випадку вимушеного прогулу.
Підпунктом «з» пункту 1 Порядку №100 встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.
Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому  відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня   заробітна  плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Враховуючи викладене розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 у справі №21-395а13 зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 2340/3023/18 (адміністративне провадження №К/9901/6896/19) зазначено: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів».
Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абзацу 6 пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19.
Приймаючи до уваги те, що позивач не працював протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю звільнення (травень-червень 2024 року), відповідачем обчислено середньоденний заробіток ОСОБА_1 , виходячи з виплат за два місяці роботи, у яких позивач працював (листопад - грудень 2023 року).
Відповідно до довідки ГУ ДПС у Сумській області про доходи ОСОБА_1 від 25.01.2024 середньоденна заробітна плата позивача складає 1768,01 грн (а.с. 5).
Період вимушеного прогулу позивача становить з 19.07.2024 по 05.05.2025  (дата ухвалення рішення суду про поновлення) - 229 робочих днів.
Отже, з ГУ ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 404 874,29 грн (1768,01 грн х 229 дні), з утриманням з указаної суми належних до сплати податків і зборів.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Згідно з п. 2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, а також в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних.
Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.
Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі № 480/6494/24  скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункти перший та другий Наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 18.07.2024 за №113-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління інформаційних технологій Головного управління ДПС у Сумській області з 19 липня 2024 року.
Стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області на користь   ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.07.2024 по 05.05.2025 в сумі 404 874 (чотириста чотири тисячі вісімсот сімдесят чотири) грн 29 коп., з утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів.
Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1  та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, з утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова