Справа №576/481/24 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Колодяжний А. О.	
Номер провадження 33/816/122/25 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Демченко А.Д., захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Полянчука В.Б., розглянувши у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Харчука О.П. на постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами за те, що 08 лютого 2024 року близько 18 год. 36 хв. в м. Глухів по вул. Пивоварова, керував автомобілем ВАЗ 2103, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, відмовився.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Харчук О.П., звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у судовому засіданні він наголошував, що співробітникам поліції було достеменно відомо, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем, оскільки в ході спілкування останній про це неодноразово повідомляв. Порядок направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців визначений ст. 266-1 КУпАП, і у даному випадку, вимога інспектора патрульної поліції до ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною, огляд останнього на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те, а саме, начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, а не інспектором поліції.
Крім того, працівниками поліції було грубо порушено приписи ст.ст. 55,56,59,63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 , як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були роз`ясненні його права та обов`язки, в тому числі і права на захист.
Також, як вказує апелент, ним було звернуто увагу судді на ті обставини, що в порушення вимог п. 1 розділу XIII «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України№1395 від 07 листопада 2015 року та вимог ст. 266 КУпАП, працівники патрульної поліції не відсторонювали ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та не затримали його транспортний засіб, що, фактично, свідчило про відсутність реальних підстав вважати, що останній міг перебувати в стані сп`яніння та ставить під сумнів законність дій лікаря-нарколога під час проведення огляду на стан сп`яніння, а також викладені у протоколі обставини.
Крім того, працівники поліції під час виконання своїх службових обов`язків порушили вимоги «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року року №1026, оскільки примусово вимикали відеореєстратор, а також не зафіксували всі обставини події, зокрема, всього процесу спілкування з ОСОБА_1 та усієї процедури оформлення адміністративного матеріалу відносно останнього.
Проте, суддя суду першої інстанції на вказані вище обставини уваги не звернув, не надав їм належної правової оцінки та помилково врахував та послався на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, які, у розумінні практики ЄСПЛ, Верховного Суду та національного законодавства, вважати належними та допустимими підстави відсутні.
У доповненнях до апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 , захисник Полянчук В.Б. вказує на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія, а тому, право керування транспортними засобами потрібне останньому для проходження військової служби та виконання покладених на нього обов`язків, і у разі притягнення останнього до відповідальності, захисник просить вирішити питання щодо можливості застувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУІІАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.
При цьому, захисник Полянчук В.Б. у вказаних доповненнях, просить провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, за відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.
Крім того, захисник Полянчук В.Б. звернувся до суду з клопотанням про зупинення судового провадження до звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Доповівши матеріали даної справи, заслухавши захисника Полянчука В.Б., який на даний час здійснює захист особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримку поданої захисником Харчуком О.П. апеляційної скарги, перевіривши матеріали даної справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у судовому засіданні ОСОБА_1 присутнім не був, однак його захисник – адвокат Харчук О.П., просив закрити дану справу з посиланням на те, що його підзахисний є військовослужбовцем, а тому його огляд на стан сп`яніння мав бути проведений посадовою особою, уповноваженою на те командиром військової частини або начальником органу управління Військової служби правопорядку. Також, захисник вказував, що під час складання протоколу ОСОБА_1 не були роз`яснені його права та обов`язки, у тому числі й право на захист, що поліцейські не зафіксовали всього процесу спілкування, а тому, даний доказ не можна визнати належним та допустимим.
Проте, незважаючи на таку позицію захисника, суддя суду першою інстанції визнав доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з врахуванням досліджених під час розгляду справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 008501 від 08 лютого 2024 року, у якому зафіксовані обставини вказаного правопорушення та відеозапису, який було долучено працівниками поліції до складних адміністративних матеріалів.
З таким висновком судді суду першої інстанції апеляційний суд погоджується в повному обсязі та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що відеозапис, який був врахований суддею при постановленні оскаржуваної постанови, в порядку підготовки даної справи до апеляційного розгляду, був проглянутий і апеляційним судом, і саме його даними підтверджується те, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, за підозри щодо перебування у стані сп`яніння та виявлених ознаках, на пропозицію працівників поліції, від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі відмовився, а щодо наявних у нього ознак сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, повідомив, що напередодні вживав пиво.
При цьому, на спростування доводів захисника  щодо порушення процедури проведеного ОСОБА_1 огляду, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно останнього був складений не за керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння, а за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, згідно якого, як водій, він не мав право, а був зобов`язаний на пропозицію поліцейських, пройти огляд на стан сп`яніння, однак, від цього відмовився, про що і зазначив сам особисто у складеному протоколі, що свідчить про наявність в його діях ознак вказаного адміністративного правопорушення, та що вірно було встановлено суддею суду першої інстанції.
Що стосується доводів апелянта про те, що огляд ОСОБА_1   на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те, а саме, начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, а не інспектором поліції, то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до правопорушень, вчинених, зокрема, під час керування транспортними засобами.
У свою чергу, ст. 255 КУпАП визначено органи, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема, органи Національної поліції складають протоколи за ст. 130 КУпАП, а управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - по правопорушенням, вчиненим військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків (ст. 44, ч.2,3 ст. 123, ст. 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185, 185-7 КУпАП).
Наказом Міністерства оборони України від 23 жовтня 2021 року № 329 затверджено Інструкцію зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, якою визначено, що органи Військової служби правопорядку (ВСП) здійснюють оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбаченні статей 172-10-172-20 КУпАП.
Крім того, у п. 3 Постанови КМУ № 32 від 12 січня 2024 року зазначено, що огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Такі положення також узгоджуються із нормами ч. 2 ст. 266-1 КУпАП, відповідно до якої огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Тобто із системного аналізу наведеного законодавства слідує, що Військова служба правопорядку є належним органом по складанню протоколу відносно лише тих військовослужбовців, які безпосередньо в момент вчинення (припинення або виявлення) правопорушення виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом підтверджується те, що ОСОБА_1 керував приватним транспортним засобом з цивільними номерами у м. Глухів по вул. Пивоварова і не повідомляв працівникам поліції про виконання будь-яких військових обов`язків та несення служби на той час, як був зупинений. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував, що вживав спиртні напої, проходити огляд на стан сп`яніння категорично відмовився і не звертався до поліцейських із проханням викликати працівників ВСП.
Таким чином, з врахуванням вищезазначених положень та встановлених обставин, працівники поліції є належним суб`єктом складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , і у даному випадку застосування положень статті 266-1 КУпАП, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, є помилковим.
Інших доводів, за яких можливо було б дійти висновку про безпідставність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та незаконність притягнення останнього до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, захисником не наведено і під час апеляційного перегляду даної справи таких обставин не встановлено.
Що стосується доводів захисника Полянчука В.Б. про застосування у даному випадку аналогії права з призначенням ОСОБА_1 адміністративного стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, то апеляційний суд зауважує, що такі доводи, у даному випадку, є безпідставними, з врахуванням наступного.
Відповідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. 
У свою чергу, ЄСПЛ, дійсно, неодноразово звертав увагу на недосконалість законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (Novik  v.  Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним, поширивши тим самим певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 року у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).
При цьому, виходячи із системного аналізу законів України, в тому числі і КУпАП, а також усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення питання накладення на особу адміністративного стягнення, гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не поширюються, оскільки прогалини у законодавстві України про адміністративні правопорушення у цій сфері немає, і про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання мова не йде, що у свою чергу не надає можливості застосувати аналогію закону, як просить захисник у поданій апеляційній скарзі.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП чітко визначено, що на осіб, які дане правопорушення вчинили, зокрема, накладається штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
За встановлених обставин винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, стягнення на останнього було вірно накладено суддею з врахуванням діючого законодавства, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, і таке стягнення є безальтернативним.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що вказана справа була розглянута повно, всебічно та об`єктивно, і доводами апеляційної скарги правильність висновків судді суду першої інстанції жодним чином не спростовано.
За таких обставин, всупереч доводів апелянта, апеляційний суд вважає оскаржувану постанову законною, обґрунтованою та вмотивованою, не вбачає підстав для її скасування, а тому, вказане рішення судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Щодо клопотання захисника Полянчука В.Б.  про зупинення провадження до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.
Відповідно до ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.
Згідно з ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.  Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
При цьому, наведені вище положення ст. 268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи, при цьому, має захисників, які представляють його інтереси під час розгляду справи, один з яких, а саме, адвокат Харчук О.П., який приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції та, безпосередньо, подавав апеляційну скаргу на прийняте рішення, а інший був присутній у судовому засіданні під час апеляційного розгляду, що свідчить про те, що ОСОБА_1 належним чином забезпечив свій захист.
З врахуванням вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що у даному випадку підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні, і у задоволенні клопотання захисника Полянчука В.Б. слід відмовити.                                                                                                                                                                                    
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити захиснику Полянчуку В.Б. у задоволенні клопотання про зупинення даного провадження.
Постанову судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а   апеляційну захисника Харчука О.П. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.