ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2452/25 Справа № 185/5813/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зінченко  А. С. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.
при секретарі – Піменовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс", треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
В С Т А Н О В И Л А : 

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс", треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. перебуває ВП № 66944128 з примусового виконання виконавчого напису № 44407, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 24.05.2021 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" у розмірі 24 160,00 грн.
Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки вчинений на підставі нотаріально не посвідченого договору, відсутня наявність безспірності заборгованості. Нотаріус не повідомляв позивача про звернення до нього з заявою про вчинення виконавчих написів. Відповідачем на адресу позивача не було направлено жодних листів з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання у зв`язку з чим, позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги відповідача, що не може свідчити про її безспірність, як основну умову вчинення виконавчого напису.
Враховуючи викладене, позивач просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а саме, визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 24.05.2021 року за № 44407 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" заборгованість у розмірі 24 160,00 грн.. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн. - судовий збір та 6000,00 грн. - витрати на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив рішення скасувати в частині стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судові витрати позивача є необґрунтованими, не підтвердженими та завищені відносно складності даної справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що інтереси позивача в суду першої інстанції представляв адвокат Підодвірний Т.І..
Встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі.
Під час вирішення питання про стягнення з відповідача судових витрат у даній справі, судом першої інстанції встановлено, що представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 17.05.2024 року, акт виконаних робіт від 20.05.2024 року до договору про надання правової допомоги від 17.05.2024 року, в якому зазначено розрахунок судових витрат, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, підтвердження передачі позивачем адвокату суми гонорару в розмірі 6000,00 грн..
Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений розмір витрат на правничу допомогу доказово підтверджений, обґрунтований, є співмірним та не є способом надмірного збагачення сторони. 
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У пункті 6.5 постанови від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зробив висновок, що «за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)».
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). 
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
З огляду на викладене, керуючись принципом справедливості та верховенства права, а також виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. Визначений судом першої інстанції розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Доводи апелянта в скарзі про те, що судові витрати позивача є необґрунтованими, не підтвердженими та завищені відносно складності даної справи, колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн..
Рішення, в оскаржуваній частині, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Законність рішення в частині задоволених позовних вимог колегією суддів не перевіряється, так як рішення в цій частині не є предметом апеляційного сокарження.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" — залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року — залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова