ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/6113/23                                 Головуючий в І інстанції: Булах Є.М.
Номер провадження: 22-ц/819/255/25                                        Доповідач: Базіль Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року                 місто Херсон

       Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді (суддя - доповідач)        Базіль Л.В.,
суддів:         Приходько Л.А., Радченка С.В.,
секретар судового засідання         Андреєва В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Кравцова Сергія Ігоровича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Булах Є.М., повне судове рішення складено 16.01.2025 року у справі №766/6113/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором позики,- 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
        ОСОБА_2 , звернувшись у вересні 2024 року до міського суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , зазначив, що 18 січня 2021 року він позичив ОСОБА_1 за письмовим договором, укладеним між ними у вигляді розписки кошти в сумі 3000,00 євро зі строком повернення до 18 червня 2021 року з виплатою відсотків за користування коштами в сумі 100,00 євро за кожен місяць. Факт отримання ОСОБА_1 коштів підтверджується розпискою.
       06.10.2021 року він та ОСОБА_3 дійшли згоди продовжити строк повернення позики до 31.03.2022 року, про що письмово зазначили в розписці.
В порушення умов договору, положень ст. ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, відповідачка позичену суму коштів не повернула, передбачені договором відсотки не сплатила.
Враховуючи викладене ОСОБА_2 з урахуванням заяви від 19 липня 2024 року просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в рахунок погашення боргу за договором позики в розмірі 3000,00 євро, що становить 119217,30 грн та грошові кошти в рахунок сплати процентів від суми позики 2300,00 євро, що становить 91399,93 грн, судові витрати покласти на відповідача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за борговою розпискою від 18.01.2021 року у розмірі 3000, 00 Євро, що еквівалентно 119 217,30 грн – основного боргу та відсотки за користування позикою у період з 06.10.2021 по 31.03.2022 року у розмірі 600,00 Євро, що еквівалентно 23 843,46 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судового збору 1 430,61 грн.
       Висновок суду мотивовано тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли боргові правовідносини відповідно до договору позики, оформленого у вигляді розписки, укладеного сторонами 18.01.2021 року, та оскільки відповідачкою в обумовлений строк кошти в сумі 3000,00 Євро, що еквівалентно 119217,30 грн не були повернуті, відтак підлягають до стягнення на користь позивача зі стягненням процентів від суми боргу, виходячи із розрахунку 100 Євро в місяць з 06.10.2021 року по 31.03.2021 рік в сумі 600,00 Євро, що еквівалентно 23 843,46 грн.
       Доводи та вимоги апеляційної скарги.
       28 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 , адвокат Кравцов Сергій Ігорович звернувся до Херсонського апеляційного суду з апеляційною скаргою, сформувавши її в підсистемі «Електронний суд», на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2025 року, в якій просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, постановити нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 18.01.2021 року у розмірі 3000 Євро та відсотків за користування позикою у розмірі 600 Євро - відмовити.
       В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи. Вказує, що суд першої інстанції, постановляючи рішення про задоволення позову в частині стягнення суми боргу у розмірі 3000 Євро, невірно надав оцінку розписці від 18 січня 2021 року та не врахував що з її змісту не вбачається, що відповідач взяв у позивача грошові кошти у розмірі 3000,00 Євро саме у борг. При цьому у розписці відсутнє зобов`язання ОСОБА_1 повернути грошові кошти саме ОСОБА_2 . Тобто у спірних правовідносинах позивачем не доведено існування між сторонами у справі правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
       Позиція позивача на стадії апеляційного перегляду справи.
       Представник ОСОБА_2 ,  ОСОБА_4  у відзиві на апеляційну скаргу звертає увагу на те, що апеляційна скарга не містить інших доводів, ніж ті що були зазначені в відзиві на позовну заяву, вказані обставини повно та всебічно були з`ясовані при розгляді справи судом першої інстанції та їм надано правову оцінку. З огляду на вказане, вважає, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2025 року є законним та обґрунтованим, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст.263 ЦПК України. 
       Обставини справи.
Як вбачається із матеріалів справи, 18.01.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 3000,00 євро в присутності свідка ОСОБА_5 і ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання повернути суму 3000,00 євро в кратному об`ємі до 18 червня 2021 року з урахуванням погашення відсотків в розмірі 100 євро в місяць.
       Факт отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 3 000,00 євро підтверджено розпискою від 18.01.2021 року, яка підписана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_5 
06.10.2021 року сторони засвідчили своїми підписами та у присутності свідка ОСОБА_5 , що станом на 06.10.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 становить 3 000,00 євро з виплатою щомісячних відсотків в розмірі 100 євро до 30 числа кожного місяця.
Сторони домовилися продовжити строк дії позики до 31.03.2022 року.
       Явка сторін у судове засідання апеляційного суду.
Учасники справи були повідомлені про судове засідання 28.05.2025 року, в судове засідання не з`явилися.
26.05.2025 року від представника ОСОБА_1 , адвоката Кравцова Сергія Івановича надійшла заява, в якій він просить провести судове засідання без участі ОСОБА_1 та її представника, вказавши, що на задоволенні вимог апеляційної скарги наполягають з підстав в ній викладених.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
       За вказаних обставин, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутність учасників справи, що не з`явилися, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
       Позиція апеляційного суду.
За положеннями ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається із змісту апеляційної скарги та її вимог предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення суду ніким із учасників справи не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст.367 ЦПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, оформлені у вигляді розписки від 18.01.2021 року, зобов`язання за яким відповідачкою не виконані, а тому позов про стягнення основного боргу за договором позики є обґрунтованим і з відповідачки підлягає стягненню сума боргу в іноземній валюті в сумі 3000,00 євро, еквівалент якої визначено позивачем у сумі 119217,30 грн, та відсотки за користування позикою у період з 06.10.2021 року по 31.03.2022 року у розмірі 600,00 євро, що еквівалентно 23843,46 грн.
Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
       Так, з наявної в матеріалах справи копії розписки від 18.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 3000,00 євро і бере на себе зобов`язання повернути суму 3000,00 євро в кратному об`ємі до 18 червня 2021 року з урахуванням погашення процентів в розмірі 100 євро в місяць.
       06.10.2021 року сторони погодили, що станом на 06.10.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 становить 3000,00 євро з виплатою відсотків в розмірі 100 євро до 30 числа кожного місяця. Сторони домовились продовжити строк дії займу до 31 березня 2022 року (а.с.12)
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала факту підписання нею розписки від 18.01.2021 року та доповнень до неї від 06.10.2021 року, також не заперечувала проти розміру отриманої суми коштів та обов`язку зі сплати відсотків за користування коштами, проте вказувала, у грудні 2021 року, після відчуження належної їй з чоловіком спільної квартири, були повернуті всі кошти ОСОБА_2 до того ж з урахуванням відсотків на момент такого повернення.
Суд першої інстанції, проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази та норми матеріального права дійшов правильного висновку, що предметом договору позики були грошові кошти, а саме 3000,00 євро, порушень щодо форми договору судом не встановлено. Боргова розписка має обов`язкові реквізити боргового документа: власноручний підпис боржника і факультативні: дату, строк повернення, що підтверджує факт отримання боржником грошей у зазначеній валюті, а також точно визначений строк їх повернення.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на наданий нею договір купівлі-продажу квартири, як на доказ щодо повернення коштів, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в порушення вимог ч.3 ст.12 ч.1 ст. 81 ЦПК України, апелянт не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.
ОСОБА_1 не спростувала в апеляційній скарзі факт отримання коштів у вказаній розписці, що є предметом спору даної справи, тоді як положення статті 1049 ЦК України встановлюють обов`язок позичальника повернути позику, а правовідносини з купівлі- продажу квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя не є предметом розгляду даної справи та не впливають на вирішення спору щодо боргових зобов`язань.
Доводи апеляційної скарги про те, що зі змісту розписки не вбачається отримання відповідачкою від позивача грошових коштів саме у борг й не встановлено обов`язку відповідачки повернути грошові кошти позивачу, відхиляються апеляційним судом, як такі, що спростовані обставинами справи.
Так, з наявної в матеріалах справи копії розписки від 18.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 3000,00 євро і бере на себе зобов`язання повернути суму 3000,00 євро в кратному об`ємі до 18 червня 2021 року з урахуванням погашення процентів в розмірі 100 євро в місяць. При цьому сторони визначили свої статуси: ОСОБА_1 (дослівно) – зайомщик, ОСОБА_2 (дослівно) взаємодавець.
       06.10.2021 року сторони погодили, що станом на 06.10.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 становить 3000,00 євро з виплатою відсотків в розмірі 100 євро до 30 числа кожного місяця. Сторони домовились продовжити строк дії займу до 31 березня 2022 року (а.с.12), вказавши свої статуси: ОСОБА_1 - позичальник, ОСОБА_2 (дослівно) – взаємодавець. Отже, правовідносини сторін є позиковими, оскільки ОСОБА_1 за умовами укладеного договору отримала кошти за розпискою в позику, як то передбачено ст.1046 ЦК України з обов`язком їх повернення у строки обумовлені у розписці. Указане спростовує доводи апеляційної скарги.
За викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат немає.
Повний текст постанови складено 29.05.2025 р.
Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Кравцова Сергія Ігоровича залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуюча                 Базіль Л.В.

Судді:                 Приходько Л.А.
                       
                                                               Радченко С.В.