ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 травня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/5477/23
провадження № 22-ц/4809/544/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя – Дьомич Л. М. (суддя - доповідач), 

судді – Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, про визнання квартири об`єктом права спільної часткової власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2024 року (суддя Шевченко І. М.). 
В С Т А Н О В И В : 
       У серпні 2024р ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з вимогою до ОСОБА_3 , якою просить: 
- встановити факт належності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона мешкає разом з відповідачкою, спільною частковою власністю; 
- визнати об`єктом права спільної часткової власності її та відповідача спірну квартиру АДРЕСА_2 ; 
- стягнути з відповідачки на її користь грошову вартість від спільної часткової власності вказаної квартири та судові витрати в справі.
21.11.2023 року позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, якою просить:
- припинити право особистої приватної власності відповідача на квартиру АДРЕСА_2 ; 
- визнати спірну квартиру об`єктом права спільної часткової власності її в розмірі 2/3 часток та відповідачки в розмірі 1/3 частки; 
- визнати за відповідачкою право спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки квартири, а за позивачкою на 2/3 частки вказаної квартири, виходячи із розміру фактично сплачених нею коштів; 
- Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію об`єкта нерухомого майна за номером: 1908121335101, номер запису про право власності: 33099881, а саме квартири під номером АДРЕСА_2 шляхом включення у розділи: «Власники»: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника
- НОМЕР_2 ; «Розмір частки»: 2/3 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- 1/3 - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позов обґрунтовує наступним. 
Позивачка з 2019 року проживає та зареєстрована у АДРЕСА_1 ,. 
До 2019 року проживала у АДРЕСА_3 , квартира, яка належала їй на праві власності. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки і згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2014 року, вона успадкувала частини квартири та стала одноосібним власником вказаної квартири. 
Мешкаючи в квартирі одна, маючи похилий вік, домовилась щодо спільного проживання з рідною онукою – відповідачкою у справі. 
       Спільно з відповідачкою прийняла рішення про придбання більшої за площею трикімнатної квартири. За пропозицією відповідачки, прийняла рішення щодо продажу своєї двокімнатної квартири АДРЕСА_4 . 
Домовилась з покупцем ОСОБА_5 про вартість об`єкту нерухомості/продажу/купівлі 24 000 доларів США. Цю суму вона надала відповідачці для придбання квартири АДРЕСА_2 , відповідачка витратила на придбання квартири лише 12 000 доларів США, квартира куплена за 36 000 доларів США, право власності зареєстроване за відповідачкою.
Спільне життя не склалося, відповідачка робить несумісним їх спільне проживання, відтак бажає юридично закріпити своє право на власність. 
Процесуальні дії суду 
Ухвалою суду від 21.11.2023 року до участі в справі в якості третіх осіб залучено Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради та Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради 
Відзив на позовну заяву
        ОСОБА_6 подала відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та застосувати строк позовної давності.
       Наполягає на домовленості з бабусею саме про такий порядок купівлі квартири, позивачка добровільно передала частину коштів в дар, які використані у придбання спільного житла.
Норми матеріального права застосовані судом
Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За змістом статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них v праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст. 356 ЦК України). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч.1 ст. 357 ЦК України). 
Згідно з ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. 
Обставини встановлені судом
        ОСОБА_4 є рідною онукою позивачки ОСОБА_7 .
05.09.2019 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко А.В., зареєстрований в реєстрі за № 3814. Відповідно до п.1.1 даного договору ОСОБА_4 придбано квартиру АДРЕСА_2 . 
Відповідно до п.2.1 даного договору за домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 25 000 грн, які отримані продавцями від покупця повністю до підписання цього договору в установленому законодавством України порядку, оскільки сторони встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч.3 ст. 631 ЦК України). 
Пунктом 5.1. договору визначено, що сторони стверджують, що: ця угода не носить характеру удаваної, не є зловмисною і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки; укладення цього правочину не є діями, які належать до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом у розумінні положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 № 1702-V11; - вони разом і кожна окремо в даний момент ніякою мірою ні законом чи іншим нормативним актом, ні судовим рішенням, ні іншим способом не обмежені в праві укладати та виконувати цей чи подібні договори; вони однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи на цьому договорі; - договір не укладено під впливом тяжких для сторін обставин; сторони не визнані судом недієздатними чи обмежено дієздатними; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, договір не носить характеру фіктивного та удаваного, а також не є зловмисним.
Як вбачається з договору купівлі-продажу від 05.09.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , волевиявлення позивача на продаж свого житла було вільним, продаж квартири вчинено за 200 000 грн (п.2.1 договору).
Судове рішення
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про визнання квартири об`єктом права спільної часткової власності, відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вказав про безпідставність заявленого позову, також позивачем не обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами, з яких міркувань вона виходила визначаючи розмір вартості квартири та, відповідно, з яких міркувань вона визначила розмір часток, які вона просить виділити їй та відповідачу 
Крім того, суд за заявою відповідача застосував строк позовної давності до даних правовідносин, так як спірний договір купівлі-продажу квартири укладений у 2019 році, а позивач звернулась до суду з позовом у 2023 році і не заявлено вимоги про поновлення строку та не вказано причини поважності його пропуску. 
Апеляційна скарга
Не погоджуючись з судовим рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2024 року в справі № 405/5477/23 номер провадження 2/405/885/23 повністю, і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а саме: припинити право особистої приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , - об`єктом права спільної часткової власності ОСОБА_1 , в розмірі 2/3 частки, та ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частки; визнати за ОСОБА_4 , право спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко А.В., зареєстрованого в реєстрі № 3814; визнати за ОСОБА_1 , право спільної часткової власності в розмірі 2/3 частки квартири, розташованої за адресою:         АДРЕСА_1 ; із розміру фактично сплачених нею коштів. 
В обґрунтування оскарження вказує, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права. 
Суд, не надав належної правової оцінки усним та письмовим поясненням позивачки, численним доказам, які долучені до позовної заяви, а також іншим доказам, які знаходяться у справі, які доводять незаконні та протиправні дії відповідачки. 
Надана неправильна оцінка спірним правовідносинам, так в силу вимушених особистих життєвих обставин, позивачка у 2019 році у похилому віці 83 років, оселилася за місцем реєстрації за адресою АДРЕСА_1 разом з рідною онукою, відповідачкою у справі.
Сторони домовилась щодо спільного проживання, перебували у добрих родинних відносинах. Разом прийняли рішення про придбання більшої за площею трикімнатної квартири. Із запевнянь відповідачки, таке розширення житлової площі влаштовувало б позивачку, мала б окрему кімнату та допомогу, турботу, як застарілій особі. 
Однак спільне проживання згодом не сталося і вийшло, що позивачка перебуває у нестерпних умовах проживання, права власності на житло відсутні, хоча переважна сума коштів була її з продажу попередньої квартири. Таким чином у похилому віці залишилася без житла.
Відносини між сторонами не дають можливості в подальшому проживати разом, відповідачка відмовляється будь яким чином забезпечити її житлом, купити квартиру, повернути вкладені кошти.
Так об`єктивними доказами доводиться відсутність у відповідачки коштів на купівлю спірної квартири, натомість її докази переконливі, вважає суд неправильно виснував про відмову у задоволенні позову. 
Відзив відповідача
       У відзиві на апеляційну скаргу, сторона відповідача вказала про безпідставність мотивів оскарження, наполягає про домовленість про купівлю спірної квартири саме на таких умовах, кошти позивачка надала в рахунок квартири, як вклад в майно онуки. 
Рух справи
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2024 року.
Ухвалою від 07 березня 2025р справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2024 року призначити до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 11 годину 30 хвилин 16 квітня 2025 року.
Позиція сторін у суді
       Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд.
Позивач та її представник адвокат Харченко О.В. підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні, скасуванні судового рішення.
       Представник відповідачки, адвокат Поліщук Ю.Р. заперечувала щодо підстав оскарження, наполягала на незмінності судового рішення. 
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановленим статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону  рішення  суду першої інстанції    відповідає.    
Мотиви апеляційного суду
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу права власності на квартиру, неможливості спільно проживати у спірній квартирі, у зв`язку з чим позивач просить припинити право власності відповідачки ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 . Визнати спірну квартиру об`єктом права спільної часткової власності ОСОБА_1 у розмірі 2/3 частки та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки. Визнати за ОСОБА_4 право спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки квартири, а за ОСОБА_1 в розмірі 2/3 частки квартири. 
В обґрунтування вимог стверджує, що частка нею визначена у спірній нерухомості, виходячи з матеріальних ресурсів, вкладених в купівлю квартири, що значно перевищує вклад відповідачки. Попередня домовленість про придбання квартири для спільного проживання та реєстрації власності на відповідачку, порушують її права, так як спільне користування житлом стало неможливим, бажає закріпити своє право власності на частину квартири.
Отже, фактично позивач стверджує, що квартира придбана переважно за її кошти, тому вправі вимагати відповідну частку у майні. 
У випадку, коли кошти на придбання квартири внесла одна особа, а право власності зареєстровано на іншу, виникає спір щодо визначення фактичного власника. Законодавство України вимагає, щоб право власності було підтверджено документально. 
У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається об`єктивно виходить, що згідно договору купівлі-продажу від 5 вересня 2019 року ОСОБА_1 продала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4 за 200 000 грн. 
В цей же день, а саме 5 вересня 2019р відповідачка ОСОБА_4 , онука позивачки, придбала спірну квартиру АДРЕСА_2 за 250 000 грн.
Пояснення сторони позивача, що фактично продаж та купівля квартири відбувались за суми значно більші ніж визначено у договорах купівлі-продажу, судом не приймаються до уваги, в силу дійсності правочину. 
Особа вправі звернутися до суду із позовом про визнання права власності на частину квартири, якщо вона вклала кошти у купівлю цієї квартири і має відповідні докази цього факту. У цьому випадку, суд може визнати, що особа є співвласником квартири та має право на певну частку її вартості, пропорційну її внеску.
Статтею 392 Цивільного кодексу України  передбачено, що  власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. 
Позивачка стверджує, що надала гроші на купівлю спірної квартири, а право власності оформлено на відповідачку, таким чином йдеться про невідповідність між матеріальним вкладом та оформленням власності.  
Суд  з`ясувавши, чому право власності оформлене на відповідачку замість позивача, яка надала переважну частину коштів і що об`єктивно виходить з письмових доказів справи, вартості проданої квартири ОСОБА_1 та вартість придбаної квартири, виснував про безпідставність заявленого позову.
Так, сторона відповідача  не заперечує, що частину  коштів  на квартиру були передані їй позивачкою, рідною бабою, як  дарунок на квартиру, решту дали батьки та мала свої особисті збереження.  
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Результат наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. 
Як виходить з пояснень сторін, вони спільно вирішили про сумісне проживання, позивачка знала, що коштів на придбання квартири онука немає, погодилась продати своє житло для купівлі більшої квартири. Розраховувала на догляд, турботу, маючи похилий вік та потребуючи допомоги.
Питання правового оформлення власності між сторонами не виникало і ОСОБА_1 протягом чотирьох років не з`ясовувала питання власника, на яких умовах вона користується і проживає в квартирі, з чого об`єктивно виходить, що між позивачкою, як бабою та відповідачкою, як онукою, була родинна домовленість щодо такого порядку реєстрації власності.
Жодних доводів, доказів що особа не розуміла подій, що відбуваються чи в силу віку не могла їх оцінити, а також що її ввели в оману, не виказувалося. Навпаки йшлося про спільне рішення разом проживати і мати догляд та турботу від рідної людини.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків. Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності необхідно оцінювати поведінку суб`єкта права як добросовісної або недобросовісної.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 914/1954/20). 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (частина п`ята статті 12 ЦК України).
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Встановлено, що на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_1 визнавала та підтверджувала факт набуття квартири ОСОБА_4 . Договір купівлі-продажу квартири від 5 вересня 2019р є дійсним і не оспорюється позивачкою.
Очевидним є те, що позивачка, яка при купівлі спірної квартири визнавала та погоджувалась, що квартира придбавається у власність відповідачки, згодом заперечує даний факт, що суперечать попередній її поведінці і такі дії є недобросовісними. 
У суді першої та апеляційної інстанції сторона позивача пояснювала, що  попередню квартиру  продала,   з   метою спільного проживання з онукою, що  буде на користь обом сторонам, в силу віку позивачки. В апеляції представник сторони адвокат Харченко О.В.  наполягав, що  довіритель  його бажала договір  утримання, розраховувала саме на такі умови, вона  потребує постійного догляду, так як є людиною похилого віку з хронічними хворобами, їй, у придбаній квартирі, була виділена окрема кімната і вона та відповідач мали спільний побут, спільно оплачували комунальні послуги та вирішували домашні справи. Однак згодом подальше спільне проживання стало неможливим. 
Правових підстав оцінити дійсність договору в межах заявлених вимог, суперечить положенням ст. 13 ЦПК, більш того позивачем не наводились і підстави щодо оспорювання правочину. Навпаки наголошувалось про попередню домовленість, що об`єктивно виходить саме з умов купівлі квартири, тобто у власність відповідачки. Згодом обставини спільного проживання змінились, стали неможливими, тому ОСОБА_1 вирішила змінити умови придбання нерухомості щодо власника/власників квартири.
Правові підстави для задоволення позову відсутні, про що правильно виснував місцевий суд. 
Зайвим є посилання місцевого суду про застосування строку позовної давності, за умови відмови у задоволенні позову по суті, однак застосування строку позовної давності не вплинуло на правильність судового рішення загалом. 
  Застосування до вимог позову наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів звертається до усталеної практики Верховного Суду, яка зводиться до того, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 та інші). 
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням в частині висновку за заявленими вимогами, сторона просить переоцінити докази у справі, однак в чому є невідповідність рішення суду вимогам закону, що б заслуговувало увагу апеляційного суду, не вказано. 
Загальний висновок 
Місцевий суд з дотриманням приписів процесуального законодавства встановив фактичні обставини звернення, правильно визначився з процесуальними правовідносинами сторін, та правовими нормами, які підлягають застосуванню до виниклих правовідносин, вирішив справу відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до статті 375 ЦПК України. 
Судові витрати
       За положеннями ст. 141 ЦПК, відсутні правові підстави перерозподілу судових витрат, у зв`язку з незмінністю судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, – 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2024 року – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 04.06.2025р

Головуючий суддя                                                        Л. М. Дьомич

Судді                                                                        О. Л. Дуковський

                                                                               О. А. Письменний