Справа № 338/210/25 
Провадження № 22-ц/4808/570/25 
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
                               судді-доповідача         Бойчука І.В., 
                               суддів:                Томин О.О., Мальцевої Є.Є.,
секретаря        Кузнєцова В.В.,
з участю        представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням головного державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Здерко Марини Мирославівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 26 лютого 2025 року під головуванням судді Битківського Л.М. в селищі Богородчани,
в с т а н о в и в:
Головний державний виконавець Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Здерко М.М. 18.02.2025 звернулася до суду з поданням №2230 від 17.02.2025 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_2 , до виконання нею зобов`язань, покладених виконавчим листом №338/748/23 від 22.02.2024.
Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у головного державного виконавця Здерко М.М. знаходиться виконавче провадження 74531881 з виконання виконавчого листа №338/748/23 від 22.02.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди.
Зазначено, що за вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2 . Рішення станом на 17.02.2025 боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє.
Вказано, що виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не з`являлася, про причини неявки виконавця не повідомляла. На запит виконавця Державною прикордонною службою 12.02.2025 повідомлено, що ОСОБА_2 неодноразово перетинала державний кордон України.
Зазначено, що враховуючи невиконання боржником рішення суду, ухиляння боржника від такого виконання та не вжиття заходів щодо виконання рішення за рахунок належного боржнику майну та доходів – в наявності підстави для застосування ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».
Просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу-боржника ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №338/748/23 від 22.02.2024.
Ухвалою Богородчанського районного суду від 26.02.2025 подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, громадянку України ОСОБА_2 , до виконання нею зобов`язань, покладених судовим рішенням на підставі якого видано виконавчий лист 338/748/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що ухвала прийнята з неправильним застосуванням норм ч.5,6 ст. 128, ч.3 ст. 441 ЦПК України, ч.5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1,6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказала, що матеріали справи не містять даних про надсилання їй постанови про відкриття виконавчого провадження, через що апелянтка не була повідомлена про початок примусового виконання рішення.
Зазначила, що також в матеріалах справи відсутні докази ухиляння апелянтки від виконання рішення суду, а відтак відсутні правові підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. 
Вказала, що Богородчанський районний суд розглянув справу не повідомивши апелянтку про час і місце розгляду справи.
Просила ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання державного виконавця.
У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець зазначив, що постанови про відкриття виконавчих проваджень надсилались боржнику рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджують поштові квитанції та відомості з журналів вихідної кореспонденції за 2022, 2023, 2024 роки.
Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_1 в засіданні апеляційного суду проти вимог апеляційної скарги заперечив.
Апелянтка та представник відділу державної виконавчої служби в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом на виконанні у головного державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Здерко М.М. перебуває виконавчий лист, виданий Богородчанським районним судом щодо примусового виконання вироку суду у справі 338/748/23 (виконавче провадження №74532881) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000 грн. 
Виконавцем встановлено, що за боржницею не зареєстровано майна на яке могло би бути звернуте стягнення.
Відповідно до електронної відповіді на запит №152768252 від 16 грудня 2022 року за боржницею транспортні засоби не зареєстровано. 
Згідно з відповіддю з Державної податкової служби України №251900219 від 17 лютого 2024 року, інформація про дохід ОСОБА_2 відсутня.
Задовольняючи подання державного виконавця про обмеження боржниці ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, місцевий суд виходив з того, що обов`язок виконання рішення суду боржницею ігнорується, законні вимоги виконавця не виконуються і не погашення боржницею боргу вказує на ухилення від виконання рішення, що є підставою для задоволення подання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи таке.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Примусове виконання рішень в Україні покладено на Державну виконавчу службу, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно із ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Зокрема, п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
Про ухилення боржника від добровільного виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з`являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Як вбачається з матеріалів справи на виконання вироку, який набрав законної сили 06.02.2024, Богородчанським районним судом 22.02.2024 видано виконавчий лист у справі №338/748/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн (а.с.7).
Головним державним виконавцем Богородчанського відділу державної виконавчої служби Здерко М.М. 25.03.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №338/748/23 від 22.02.2024, виданого Богородчанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн (а.с.5).
Супровідним листом від 25.03.2024 №8083 вказану постанову направлено боржниці – ОСОБА_2 , що спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності повідомлення апелянтки про початок примусового виконання рішення.
Листом Державної фіскальної служби на запит державного виконавця №197281071 від 25.03.2024 повідомлено, що будь-які рахунки у боржниці відсутні (а.с.8). Також за боржницею відсутні зареєстровані транспортні засоби згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ на запит №152768252 від 16.12.2022 (а.с.9) та будь-які відомості про доходи відповідно до відповіді Державної податкової служби на запит №251900219 від 17.02.2025 (а.с.10).
Державна прикордонна служба України на запит державного виконавця №251052552 від 12.02.2025 про перетин ОСОБА_2 державного кордону повідомила, що боржниця неодноразово перетинала державний кордон: 30.07.2023 – виїзд, 02.08.2023 – в`їзд, 20.08.2023 – виїзд, 26.08.2023 – в`їзд, 03.01.2024 – виїзд, 06.02.2025 – в`їзд.
Вказані обставини щодо перетину боржницею кордону не є самостійною підставою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця. Підставою для такого обмеження є саме факт ухилення боржниці від виконання судового рішення, яке тривалий час залишається невиконаним, попри вчинення державним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій. Саме на боржницю покладено обов`язок довести, що вона не ухилялася від виконання, а навпаки вчиняла всі залежні від неї дії з виконання судового рішення, або з об`єктивних причин не могла виконати його.
Твердження апелянтки про розгляд справи судом першої інстанції без повідомлення боржниці спростовуються матеріалами справи, а саме рекомендованим повідомленням про вручення їй судової повістки від 19.02.2025 (а.с.23).
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
ОСОБА_2 до апеляційної скарги не додала доказів на підтвердження того, що нею вчинялися дії на погашення боргу і вона не ухилялась від виконання рішення. Висновок місцевого суду про наявність підстав для обмеження ОСОБА_2 , як боржниці у виконавчому провадженні, у праві виїзду за межі України, є правильним та не спростований доводами апеляційної скарги.
Встановивши бездіяльність боржниці, що свідчить про ухилення від виконання судового рішення, місцевий суд ухвалив правомірне рішення про задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржниці у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань за виконавчим листом №338/748/23.
Таке обмеження не є порушенням права на свободу пересування, гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки є тимчасовим заходом, передбаченим законом (тобто легітимним обмеженням), переслідує легітимну мету гарантування повернення боржником боргу на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що добровільно ним не виконується, та з примусового виконання якого існує відкрите виконавче провадження.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Богородчанського районного суду від 26 лютого 2025 року залишити без змін.
       Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Постанову складено 17 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:                                                І.В. Бойчук
Судді:                                                 О.О. Томин
Є.Є.Мальцева