ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 210/7406/21
провадження № 51-4191км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання	  ОСОБА_4 ,	
прокурора	ОСОБА_5 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1
на вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року. 
Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_7 засуджено:
за частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 2 роки;
за частиною 2 статті 307 КК до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
2. На підставі статей 70, 71, 72 КК йому призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна, а також застосовано спеціальну конфіскацію грошових коштів та речей, вилучених під час його обшуку.
3. Суд визнав доведеним, що засуджений, який раніше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 309 КК, 27 вересня 2021 року незаконно придбав та зберігав у великих розмірах з метою збуту психотропну речовину метамфетамін загальною масою 2,4888 г, яка була вилучена в нього в цей же день під час затримання. Крім цього, 27 вересня 2021 року під час обшуку за місцем його мешкання було виявлено та вилучено наркотичний засіб канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 13,494 г, який засуджений незаконно придбав та зберігав за місцем проживання без мети збуту.   
4. Апеляційний суд оскарженою ухвалою змінив вирок районного суду, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на ряд письмових доказів та рішення щодо спеціальної конфіскації у власність держави колонки з написом «Bluetooh».
Вимоги і доводи касаційної скарги 

5. Захисник, посилаючись на пункти 1, 2 частини 1 статі 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржені рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
6. Він стверджує про недопустимість таких доказів:
протоколу затримання в порядку статті 208 КПК, оскільки в ньому не вказано працівників поліції, які затримували засудженого; 
протоколу допиту ОСОБА_8 , оскільки його допитував оперуповноважений ОСОБА_9 ;
протоколу обшуку за місцем проживання засудженого, оскільки обшук проводився без участі захисника;
постанови про визнання речових доказів та передачі їх на зберігання від 03 листопада 2021 року та квитанції, оскільки вони складені слідчою ОСОБА_10 , яка не входила в групу слідчих.
7. Крім цього, він зазначає, що: 
засуджений був затриманий оперативними співробітниками, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 ;
показання інших свідків у справі є неналежними та не відповідають дійсності, а частина свідків є залежними від поліції; 
99 трубочок з наркотичною речовиною засудженому підкинули оперативні працівники, що підтверджується висновками експертиз, відповідно до яких                   сліп-пакет, в якому вони знаходились, не містить відбитків пальців ОСОБА_7 , а вилучені трубочки не є однією партією, є різними за розміром, психотропна речовина, вилучена з кишені засудженого та з його наплічної сумки відрізняється за кольором;
суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи апеляційних скарг сторони захисту, не навів обґрунтування своїх тверджень на їх спростування та не виклав мотивів свого рішення, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
Позиції учасників касаційного розгляду

8. У судовому засіданні прокурор заперечив проти касаційних вимог сторони обвинувачення, просив залишити касаційну скаргу без задоволення. 
9. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду

10. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Щодо недопустимості доказів

11. Сторона захисту стверджує, що районний суд обґрунтував винуватість засудженого недопустимими доказами, зокрема, протоколами затримання від 27 вересня 2021 року, допиту свідка ОСОБА_8 , обшуку за місцем проживання засудженого, постановами про визнання речових доказів та передачі їх на зберігання від 03 листопада 2021 року.  
Щодо протоколу затримання

12. За твердженням сторони захисту протокол затримання засудженого є недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено працівників поліції, які здійснювали затримання.
13. Засуджений був затриманий 27 вересня 2021 року слідчим, під час затримання в присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , а також  захисника ОСОБА_13 було проведено його обшук і вилучено психотропну речовину. Всі ці особи були зазначені в протоколі затримання та своїми підписами засвідчили відсутність зауважень і доповнень до протоколу. Під час затримання засудженого застосовувалась відеозйомка.
14. Сторона захисту не зазначає, яким чином відсутність в протоколі інформації про працівників поліції, які були присутні на місці затримання, позначилася на результаті судового розгляду, враховуючи, що всі вони були допитані судом першої інстанції під час розгляду справи.
15. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказаний довід сторони захисту. 
Щодо протоколу допиту свідка ОСОБА_8 .

16. Сторона захисту стверджує про недопустимість протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , оскільки той був допитаний оперуповноваженим працівником, а не слідчим. Суд зазначає, що суд у вироку не посилається на цей протокол, а ґрунтує свої висновки на відомостях, повідомлених свідком під час допиту в судовому засіданні. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказаний довід сторони захисту.
Щодо протоколу обшуку за місцем проживання засудженого   

17. Суд відхиляє також довід про недопустимість результатів обшуку за місцем проживання засудженого, проведеного без участі захисника.
18. Стаття 236 КПК не містить обов`язку слідчого, прокурора чи іншої службової особи вживати заходи для забезпечення присутності під час проведення обшуку захисника чи адвоката[1]. Хоча відповідно до частини 1 статті 236 КПК слідчий зобов`язаний допустити на місце його проведення захисника чи адвоката, однак така участь не є обов`язковою з огляду на специфіку цієї слідчої дії[2].
Щодо недопустимості постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання   

19. Сторона захисту стверджує про недопустимість постанови від 03 листопада 2021 року та квитанції від 04 листопада 2021 року, оскільки вони складені слідчою ОСОБА_10 , яка не входила в групу слідчих.
20. Суд вже неодноразово зазначав, що оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення. Самі по собі процесуальні рішення, такі як постанови і доручення, ухвалені під час досудового розслідування, судові рішення, витяги з ЄРДР, а також змагальні документи (клопотання, заяви, скарги тощо) не можуть оцінюватися з погляду допустимості, оскільки не є доказами у значенні статті 84 КПК[3].
21. На цій підставі суд відхиляє цей довід сторони захисту. 
Щодо показань свідків

22. Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що показання свідків у справі є неналежними та недостовірними, а частина свідків є залежними від поліції.
23. Висновок про винуватість засудженого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК, суд першої інстанції обґрунтував, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , залегендованих свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які в суді першої інстанції підтвердили, що придбавали психотропні речовини у засудженого і не повідомляли про будь-який тиск на них з боку сторони обвинувачення.
24. Касаційна скарга не містить доводів, які б підтверджували залежність свідків від працівників поліції.
25. Суд першої інстанції оцінив достовірність їх показань у сукупності з іншими доказами і навів розгорнуті аргументи, чому вони у сукупності доводять винуватість засудженого. З вказаними висновками погодився і апеляційний суд.
26. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів ці висновки судів попередніх інстанцій.
Щодо фальсифікації доказів

27. Сторона захисту стверджує, що 99 трубочок з психотропною речовиною засудженому підкинули працівники поліції під час його затримання.
28. Суд першої інстанції, враховуючи такі твердження засудженого, ухвалою від 22 березня 2023 року доручив Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, провести перевірку цієї заяви. На виконання цієї ухвали було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і за результатами розслідування 27 жовтня 2023 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб складу кримінального правопорушення.       
29. Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про відсутність даних, які б свідчили про застосування до засудженого працівниками поліції недозволених методів, зокрема, фальсифікації доказів.  
30. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів ці висновки судів попередніх інстанцій та відхиляє вказаний довід сторони захисту.
31. Суд також відхиляє довід про недоведеність винуватості засудженого через відсутність відбитків його пальців на сліп-пакеті і інші обставини справи. Ці обставини оцінювалася судом у сукупності з встановленими обставинами, і Суд не має підстав ставити під сумнів його висновок, що вони не виключають винуватість засудженого. 
Щодо інших доводів

32. Сторона захисту наводить також доводи, що стосуються переважно достовірності доказів, на підставі яких судами були встановлені обставини затримання засудженого та вилучення в нього наркотичних засобів, а також подальших слідчих дій з ними. Суд зазначає, що оцінка достовірності доказів є насамперед обов`язком судів першої і апеляційної інстанцій; касаційна інстанція відповідно до статті 433 КПК не вправі досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. У цьому випадку Суд, перевіривши оскаржені судові рішення, не вбачає підстав ставити під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо встановлених ними обставин справи.
Узагальнення

33. Суд вважає, що наведені стороною захисту доводи не свідчать про те, що процесуальні порушення під час досудового слідства чи судового розгляду перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, і, таким чином, не дають підстав для їх скасування.
34. Суди попередніх інстанцій дослідили сукупність доказів, представлених в ході змагальної процедури, які з урахуванням обставин цієї справи дозволили з`ясувати усі передбачені статтею 91 КПК обставини і встановити винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. 
35. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши вмотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг сторони захисту. Його ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК.
36. Таким чином, у ході розгляду кримінального провадження Судом не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які дають підстави для скасування або зміни оскаржених судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                             ОСОБА_3 

[1] Постанова від 15 вересня 2021 року у справі № 476/579/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/99764357; 

[2] Постанова від 26 вересня 2023 року у справі № 404/2409/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/113817265; 

[3]  Постанови від 01 лютого 2022 року, № 311/1211/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/103283087; 
від 13 червня 2023 року, № 520/2703/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/111871748; 
   від 16 січня 2024 року, № 752/16205/21, https://reyestr.court.gov.ua/Review/116705018