ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 161/13136/23
провадження № 51-120 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 , 
у режимі відеоконференції
захисника                               ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 2202303000000087, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч. 5 ст. 1111 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної та комунальної власності на строк 15 років, з конфіскацією майна, яке є її власністю. На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_7 позбавлено 4 рангу державного службовця. 
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадження.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона, будучи громадянкою України, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території України, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Так, ОСОБА_7 , станом на 24 лютого 2022 постійно проживала на території м. Мелітополь Запорізької області та, до початку військової агресії РФ, обіймала керівну посаду в регіональному підрозділі Міністерства юстиції України, тому, відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, зобов`язана була неухильно додержуватися Конституції України та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів.
З 25 лютого 2022 року по даний час Мелітопольська міська територіальна громада, та ряд інших селищних, міських і сільських територіальних громад Запорізької області перебувають під окупацією збройних сил РФ, що зафіксовано відповідним Переліком, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309.
Всупереч порядку, встановленому Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про центральні органи виконавчої влади», «Про місцеві державні адміністрації», та іншими нормативно-правовими актами, відповідно до виписки № ЮЭ9965-23-83980264 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб РФ, 22 грудня 2022 року створено окупаційний орган влади - т.з. «Управления записи актов гражданского состояния военно-гражданской администрации Запорожской области», з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю та реалізації узурпованих владних повноважень, а представники органів місцевого самоврядування та органів державної влади на місцях були примусово та незаконно відсторонені від виконання покладених на них обов`язків.
Так, ОСОБА_7 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, а відтак, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто умисно, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів РФ, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, вирішила використати факт встановлення окупаційної влади на території Мелітопольської міської територіальної громади та ряду інших населених пунктів Запорізької області у своїх особистих інтересах та не пізніше 22 грудня 2022 року (точний день та час органом досудового розслідування не встановлений), добровільно обійняла посаду начальника т. з. «Управления записи актов гражданского состояния военно-гражданской администрации Запорожской области», тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території України. З метою представлення окупаційній владі своєї особистої прихильності, формування в населення окупованої частини території Запорізької області, в тому числі Мелітопольської міської територіальної громади, де зареєстрована юридична адреса та фактичне місцезнаходження згаданої окупаційної адміністрації, думки невідворотності встановлення та утвердження російської окупації частини території України, як єдиної законної влади на цій території, просуваючи ідеї проросійської спрямованості, незворотного і стабільного існування на теренах Запорізької області влади РФ, ОСОБА_7 , будучи керівником т.з. «Управления записи актов гражданского состояния военно-гражданской администрации Запорожской области», забезпечувала з іншими особами з числа представників незаконних органів окупаційної влади держави-агресора, створених на окупованій території Запорізької області, реалізацію незаконної державної політики держави-агресора у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, а також виконувала інші функціональні обов`язки для подальшого встановлення окупаційної влади, штучного створення у місцевих мешканців хибних уявлень про благі наміри окупаційних військ та незворотного і стабільного існування на теренах Запорізької області влади РФ.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні останньої складу інкримінованого кримінального правопорушення. На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що у цьому кримінальному провадження було порушено право засудженої на захист, оскільки остання не мала можливості давати показання та висловлювати доводи щодо інкримінованого кримінального правопорушення. Стверджує, що даних про те, чи була   ОСОБА_7 ознайомлена з оголошеннями на офіційних сайтах про розгляд кримінального провадження щодо неї, перебуваючи на окупованій території, матеріали кримінального провадження не містять. Зазначає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 , а висновки судів ґрунтуються на припущеннях. Вважає, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки допущеним порушенням та безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції.
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_8 за змістом свого виступу вважала, що її касаційну скаргу з необхідно задовольнити та закрити кримінальне провадження. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 під час касаційного розгляду вважала, що касаційну скаргу  захисника ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до положень ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
За приписами ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - під кутом зору достатності та взаємозв`язку. 
Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене та обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі захисник покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження, що, на його думку, є достатньою підставою для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження.
Суд уважає доводи сторони захисту такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України, та правильність кваліфікації її дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції ретельно дослідив докази, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та послався обґрунтовано на: показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які детально розповіли про співпрацю ОСОБА_7 з окупаційною владою в м. Мелітополі Запорізької області; дані: протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 червня, 21 червня, 11 липня, 12 липня 2023 року за участю вищевказаних свідків, які впізнали ОСОБА_7 , оскільки з нею особисто знайомі та після окупації російськими військами м. Мелітополь, остання зайняла посаду керівника відділу державної реєстрації; огляду від 14 червня 2023 року, відповідно до якого був проведений огляд сторінки ресурсу «Центру дослідження ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «Миротверець» в мережі Інтернет, на якій опубліковано дані ОСОБА_7 ; протоколів огляду від 15 червня 2023 року, відповідно до якого було проведено огляд витягу з державного сайту федеральної податкової служби РФ щодо реєстрації «Управления записи актов гражданского состояния военно-гражданской администрации Запорожской области», керівником юридичної особи з 22 грудня 2022 року є ОСОБА_7 ; протоколів огляду від 15, 20, 27, 28 червня 2023 року щодо зайняття ОСОБА_7 посади керівника в «Управления записи актов гражданского состояния военно-гражданской администрации Запорожской области; протоколу про результати негласної (розшукової) дії, у вигляді зняття інформації з електронних інформаційних систем від 21 червня 2023 року; повідомлення начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30 червня 2023 року № 2995-к «Про звільнення ОСОБА_7 »; наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29 червня 2023 року № 22994-к «Про дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_7 »; наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02 липня 2023 року № 3381-к «Про закриття дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_7 » та інші письмові доказі.
Отже суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території України, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. 
Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог статей 323, 337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, діям ОСОБА_7 дано правильну юридичну оцінку. 
Вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засуджену визнано винуватою, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінальне провадження не встановлено та судом, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95, 99 КПК України, правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, обґрунтовуючи висновок щодо визначення ОСОБА_7 виду й міри покарання, суд першої інстанції, як убачається з вироку, дотримався вимог статей 50, 65-67 КК та належним чином умотивував свої висновки щодо призначення як основного, так і додаткового покарання.
Доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні за своїм змістом до доводів його касаційної скарги, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412-414 КПК України  проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції констатував, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів, які доводять вину обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. 
Колегія суддів апеляційного суду проаналізувала ретельно досліджені судом першої інстанції докази та підтвердила те, що їхня сукупність поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому діянні.
Покладені в основу вироку докази у своїй сукупності узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, відповідають вимогам належності та допустимості й не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України.
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції здійснив перевірку викладених в апеляційній скарзі захисника доводів та, належним чином умотивувавши свої висновки, визнав їх безпідставними.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Колегія суддів касаційного суду погоджується з викладеними у судових рішеннях висновками судів першої та апеляційної інстанцій, уважає їх достатньо обґрунтованими, а доводи сторони захисту - безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження. 
Доводи касаційної скарги захисника про порушення права на захист засудженої ОСОБА_7 щодо процедури спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, у зв`язку з перебуванням останньої на тимчасово окупованій території та відсутності підтвердженої інформації про її ознайомлення з кримінальним провадженням, є необґрунтованими.
Так, нормами ч. 2 статті 2971 КПК України передбачено, що спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст. 1111 КК України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.
За приписами ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 1111 КК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України № 1207-VII від 15 квітня 2014 року (зі змінами) «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - порядок вручення повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а також правові наслідки ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, визначені КПК.
Повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування. Інформація про такі документи та повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 2975 КПК України та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування, або суду. З моменту опублікування повістки про виклик у вказаний спосіб підозрюваний, обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом (ч. 1 ст. 2975, ч. 3 ст. 323 КПК України).
Як убачається з наявних матеріалів кримінального провадження, розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 на підставі прийнятого рішення про спеціальне судове провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Орган досудового розслідування, суди першої та апеляційної інстанцій дотримались указаних норм закону, вжили заходів до повідомлення ОСОБА_7 про здійснення стосовно неї кримінального провадження, про дату, час і місце розгляду справи шляхом публікування повідомлень/оголошень на офіційних сайтах Офісу Генерального прокурора, Луцького міськрайонного суду Волинської області, Волинського апеляційного суду та в газеті «Урядовий кур`єр» і направлення документів її захиснику. 
Крім того, захист ОСОБА_7 здійснював професійний адвокат, чим було забезпечено виконання п. 8 ч. 2 ст. 52, ч. 3 ст. 323 КПК України та реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального процесу та забезпечення права на захист.
Колегія суддів уважає, що матеріалами кримінального провадження підтверджено те, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості засудженої зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування судових рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.  
Судді:

ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                    ОСОБА_3