Справа № 305/3420/24   

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2025                 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Саєнко О.М., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 605 (шістсот п?ять) гривень 60 копійок. 
Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 , 27 серпня 2024 року, близько 16 години 30 хвилин, був виявлений та в подальшому затриманий, спільно з громадянами України: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №411, поблизу гори Клифа (територія Богданської селищної громади, Рахівського району, Закарпатської області) прикордонним нарядом "Розвідувально-пошукова група", під час спроби незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб.
Своїми діями громадянин України, ОСОБА_1 , порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Саєнко О.М. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова суду є незаконною, оскільки винесена з грубим порушенням норм кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому підлягає скасуванню. Звертає увагу, що суд першої інстанції проігнорував вимоги Закону та розглянув справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чим порушив право на захист в ході розгляду справи. Зазначає, що суд першої інстанції не дав жодної оцінки поясненням захисника, що свідчить про спрощений підхід до розгляду справи. Тому вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення помилково прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю доказів факту перетинання державного кордону України або факт спроби перетинання його.
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Саєнко О.М. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Саєнко О.М., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку 

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім цього адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно із даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 024490 від 27.08.2024, вбачається, що 27 серпня 2024 року, близько 16 години 30 хвилин, прикордонним нарядом "Розвідувально-пошукова група" у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №411, поблизу гори Клифа (територія Богданської селищної громади, Рахівського району, Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб.
Своїми діями громадянин України, ОСОБА_1 , порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються: даними вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 024490 від 27.08.2024; протоколом про адміністративне затримання від 27.08.2024; довідкою про виникнення обстановки на ділянці відповідальності ВІПС " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 28.08.2024; скріншотами з мобільного телефону; письмовим поясненням ОСОБА_1 від 27.08.2024, з якого слідує, що за 1500м рухалися в сторону Румунії та були затримані ДПСУ, оскільки перебували в контрольованому прикордонному районі, та письмовою заявою ОСОБА_1 від 27.08.2024.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а тому посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що наявні в матеріалах справи докази не можуть підтверджувати обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає безпідставними і до уваги не приймає.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 .

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_5 , діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 під час його затримання був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та його захисник оскаржували незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які дають апеляційному суду підстави вважати, що громадянин ОСОБА_1 мешканець м. Дніпра, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку №411, поблизу гори Клифа (територія Богданської селищної громади, Рахівського району, Закарпатської області), під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба перетину державного кордону.
Заперечення захисника вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.
Отже вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення - як спроба перетину державного кордону України у складі групи осіб будь-яким способом, повністю охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав жодної оцінки поясненням захисника, що свідчить про спрощений підхід до розгляду справи та, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі захисник не посилається на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
Доводи апеляційної скарги захисника-адвоката Саєнка О.М. не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував вимоги Закону та розглянув справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чим порушив право на захист в ході розгляду справи, апеляційний суд не бере до уваги та визнає такими, що жодним чином не спростовують факту наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а також не свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист і також не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що участь правопорушника у розгляді цієї категорії справи не є обов`язковою і, відповідно, розгляд справи без участі правопорушника не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Крім того, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП під час апеляційного розгляду справи, чим він і скористався, доручивши захищати свої інтереси захиснику-адвокату Саєнко О.М. 
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, і є мінімальним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі сторони захисту не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна адвокатом Саєнко О.М. в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Саєнко О.М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага